SUBMOVIES.TK & SUBTITRI.DO.AM Ziedo jaunu filmu tūlkošanai!
Šis ir stāsts par to, kā es nomiru.
Bet neuztraucies, šis ir priecīgs stāsts un nav pat mans.
Šis ir stāsts par meiteni vārdā Salātlapiņa.
MEKLĒŠANĀ - MIRIS vai DZĪVS Flins Raiders - ZAGLIS
Un tas sākas ar sauli.
Reiz sensenos laikos no debesīm nokrita viena saulesgaismas lāse.
Un no šīs nelielās saules lāses izauga maģisks zelta zieds.
Tam piemita spēja dziedēt slimos un ievainotos.
Redzi to veco sievu? Tev derētu viņu atcerēties.
Viņa ir diezgan svarīga.
Gadsimtiem ejot,
lēciena, pārlēciena un laivas brauciena attālumā izauga karaļvalsts.
Karalistē valdīja visu mīlēti karalis un karaliene.
Karaliene bija gaidībās.
Taču viņa saslima.
Ļoti smagi.
Viņai bija palicis maz laika,
un tieši tādos brīžos cilvēki sāk meklēt brīnumu.
Vai, kā šajā gadījumā, maģisku zelta ziedu.
Es teicu, ka viņa būs svarīga.
Tā vietā, lai dalītos saules veltē,
šī sieviete, Goteles kundze, slēpa tā dziedējošo spēku
un izmantoja to, lai saglabātu jaunību simtiem gadu.
Viņai tikai bija jānodzied īpaša dziesma.
Ziediņ, lāsmo un spīdi,
Lai iemirdzas tavs spēks
Griez pulksteni atpakaļ,
Atdod to, kas reiz bija mans,
Kas reiz bija mans
Jūs sapratātjēgu. Viņa tam dzied un paliekjauna. Biedējoši, ko?
Mēs to atradām!
Zelta zieda maģija izārstēja karalieni.
Un piedzima veselīga mazulīte, princese ar skaistiem zelta matiem.
Es tev pateikšu priekšā, tā ir Salātlapiņa.
Lai svinētu viņas dzimšanu,
karalis un karaliene palaida debesīs lidojošu laternu.
Un tajā mirklī it viss bija pilnīgs.
Un tad šis mirklis beidzās.
Ziediņ, lāsmo un spīdi,
Lai iemirdzas tavs spēks
Griez pulksteni...
Gotele ielavījās pilī, nozaga bērnu
un vienkārši aizbēga!
Karalistē meklējumi nerimās ne mirkli, bet princese netika atrasta.
Jo dziļi meža biezoknī, slepenā tornī,
Gotele audzināja bērnu kā savu.
Glāb to, kas zudis ir
Atdod to, kas bija mans
Kas reiz bija mans
Gotele bija atradusi sev jaunu maģisko ziedu,
taču šoreiz bija cieši apņēmusies glabāt to slepenībā.
Kādēļ es nevaru iet ārā?
Ārpasaule ir bīstama vieta,
pilna ar briesmīgiem, savtīgiem ļautiņiem.
Tev jāpaliek šeit, drošībā.
Vai tu to saproti, ziediņ?
Jā, māmiņa.
Taču ne visu spēja noslēpt torņa sienas.
Katru gadu meitas dzimšanas dienā
karalis un karaliene debesīs palaida tūkstošiem laternu,
cerot, ka kādu dienu princesīte atgriezīsies.
Walt Disney PICTURES PIEDĀVĀ
Nu, tad jau laikam Paskāls neslēpjas šeit.
Rokā esi!
22 manā labā. Spēlēsim līdz 23 no 45?
Labi. Nu, ko tu gribi darīt?
Jā. Nedomāju vis. Man šeit patīk un tev arī.
Beidz, Paskāl. Tur nemaz nav tik ļauni.
Sapinušies
Jau septiņi, laiks celties,
Laiks ķerties pie darba, izslaucīt grīdas jo tīras
Pulēt un pucēt, mazgāt veļu, spodrināt,
Uzslaucīt vēlreiz, un tad jau ir 7.15
Un tad palasu grāmatu, Vai divas vai trīs,
Pāris jaunu gleznu galerijai,
Paspēlēt ģitāru, paadīt, Un gatavot ēst un domāt
Kad reiz es sākšu dzīvot?
Tad pēc pusdienām puzles un šautriņas, un kūkas,
Papjēmašē, pa druskai no baleta un šaha,
Podniecība, vēderrunāšana, sveču liešana,
Tad izstaipīšanās, varbūt zīmēšana, Parāpšos, uzšūšu kleitu,
Pārlasīt grāmatas, Ja būs brīvs brīdis
Pārgleznošu sienas vēlreiz, Ja atradīšu brīvu vietu,
Un tad ķemmēšu, ķemmēšu, ķemmēšu matus,
Šai vietā, kur esmu iestrēgusi,
Un taujāšu, taujāšu, taujāšu, taujāšu sev,
Kad reiz es sākšu dzīvot?
Rītnakt
atmirdzēs gaismiņas,
Kā katru gadu
manā dzimšanas dienā,
Nez kā ir tur, ārā,
kad tās mirdz,
Nu esmu lielāka es,
varbūt mamma man atļaus turp iet
Oho! Pie tāda skata es varētu pierast.
Raider, nāc šurp!
Pagaidiet. Jā. Esmu pieradis. Draugi, es vēlos pili.
Paveiksim šo darbiņu, varēsi nopirkt sev pili.
-Siena drudzis? -Jā.
Pagaidi! Ei, pagaidi!
Varat mani iedomāties paša pilī? Es noteikti varu.
Ko tik mēs neesam redzējuši un vēl ir tikai 8.00 no rīta!
Kungi, šī ir liela diena!
Tieši tā! Paskāl, šī ir liela diena.
Es beidzot to izdarīšu. Es viņai palūgšu.
Salātlapiņ!
Laid lejā matiņus!
Ir laiks!
Es zinu, zinu. Beidz. Nerādies viņai acīs.
Salātlapiņ! Es te nepalieku jaunāka!
Nāku, māt!
Sveikta mājās, māt.
Salātlapiņ, kā tev tas izdodas
katru mīļu dienu.
Dārgā, tas izskatās nogurdinoši.
Nē, nav vis.
Tad es nesaprotu, kāpēc vajag tik daudz laika.
Dārgā, es tikai ķircinos.
Labi.
Māt, kā tu zini, rīt ir liela diena...
Salātlapiņ, paskaties spogulī.
Zini, ko es redzu?
Es redzu stipru, pārliecinātu, skaistu jaunkundzi.
Skat, arī tu te esi.
Es tikai ķircinos. Beidz visu uztvert tik nopietni.
Labi. Māt, ko es gribu teikt, rīt...
Salātlapiņ, tava māte jūtas mazliet sagurusi.
Dārgā, vai tu man padziedāsi? Pēc tam parunāsim.
Protams, māt.
Ziediņ, lāsmo un spīdi, Lai iemirdzas tavs spēks
Griez pulksteni atpakaļ, Atdod to, kas reiz bija mans,
Dziedē, kas savainots, Atcel likteņa lemto
lzglāb reiz zudušo Atdod to, kas reiz bija mans
-Salātlapiņ! -Tātad, māt,
es tev teicu, ka rīt ir liela diena, tu man neatbildēji.
Es tev pateikšu priekšā, rīt man ir dzimšanas diena!
-Ta-dā! -Nē, nē, nē. Nevar būt.
Es ļoti labi atceros. Tava dzimšanas diena bija pagājušogad.
Turjau tas joks ar dzimšanas dienām. Tās notiek katru gadu.
Māt, man paliks 1 8, es vēlējos tev lūgt...
Tas, ko es tiešām vēlos dzimšanas dienā...
Ko es esmu gribējusi jau daudzās dzimšanas dienās...
Salātlapiņ, lūdzu, beidz murmināt.
Tu zini, kā man tas nepatīk. Bļurr-bļurr-bļurr.
Tas ir ļoti nepatīkami! Es tikai ķircinos. Tu esi burvīga.
Dārgā, es tevi tā mīlu.
Es gribu redzēt peldošās gaismas.
Ko?
Es cerēju, ka tu mani aizvedīsi skatīties peldošās gaismas.
Tu domā zvaigznes.
Turjau tā lieta.
Es pētīju zvaigznes, tās vienmēr ir nemainīgas.
Bet šīs gaismas parādās katru gadu manā dzimšanas dienā.
Tikai manā dzimšanas dienā.
Un man ir tāda sajūta, ka tās ir domātas man.
Māt, man tās jāredz.
Un ne tikai pa logu, bet īstenībā.
Es gribu zināt, kas tās ir.
Tu gribi iet laukā? Ak, Salātlapiņ...
Paskat, kāda tu esi, trausla kā ziediņš,
Vēl kā jauns kociņš, tikai asniņš,
Tu zini, kāpēc mēs mītam tornī,
-Zinu, bet... -Tieši tā.
Lai tu būtu drošībā, dārgumiņ
Es nojautu, ka pienāks šī diena,
Kad gribēsi pamest ligzdu
Drīz... bet vēl nē
Kuš! Tici man, mīļā
Mammai vienmēr taisnība
Klausi mammu
Tur ārā ir briesmīga pasaule
Mammai vienmēr taisnība
Tā vai citādi kas noies greizi
Es zvēru
Nelieši, bandīti, indīgā efeja, plūstošās smiltis,
Kanibāli, čūskas un mēris
-Nē! -Jā.
Un milzu kukaiņi, Vīri ar smailiem zobiem
lzbeidz! Pietiek, es uztraucos
Mamma ir tepat, Mamma tevi pasargās
Klausies, mīļā, ko teikšu,
Aiztaupi šo drāmu, Paliec ar mammu
Mammai vienmēr taisnība
Mammai vienmēr taisnība. Paklausi māmiņai,
Viena pati tu dabūsi galu
Nevīža, nepucēta, Nepieredzējusi, neveikla,
Lūdzu, tevi aprīs tur dzīvu
Lētticīga, naiva, Un šmule turklāt
Padumja un drusku... palēna
Un, man jāteic, patukla,
Es to visu saku, jo mīlu tevi
Mamma visu saprot Mamma tev palīdzēs
Es tev lūdz tikai vienu
-Salātlapiņ? -Nu?
Nelūdz vairs atstāt šo torni.
Labi, māt.
Dārgā, es tevi ļoti mīlu.
Es tevi vairāk.
Es tevi visvairāk.
Neaizmirsti
Tu to nožēlosi,
Mammai vienmēr taisnība
Atā! Drīz tiksimies, ziediņ!
Es būšu šeit.
MEKLĒŠANĀ - MIRUŠI vai DZĪVI Brāļi Stabiņgali - ZAGĻI
Ak, nē.
Tas ir slikti. Tas ir ļoti, ļoti slikti.
Tas ir patiešām slikti.
Viņi nevar normāli uzzīmēt manu degunu.
Vai nav vienalga?
Jums jau viegli runāt. Jūs izskatāties satriecoši.
Labi. Labi. Pastumiet mani un es jūs uzvilkšu.
Vispirms iedod mums somu.
Nespēju noticēt, pēc visa, kam esam gājuši cauri, jūs man neuzticaties?
Sāpīgi.
Nu, palīdzi mums, smukulīt!
Atvainojiet, man aizņemtas rokas.
Ko?
Raider!
Soma jāatgūst par katru cenu!
Jā, kungs!
Viņš mums ir rokā, Maksim.
Nu taču, blusu maiss! Uz priekšu!
Nē.
Izbeidz! Izbeidz! Atdod man to! Atdod!
Beidzot vieni.
Labi. Man skapī ir cilvēks.
Man skapī ir cilvēks.
Man skapī ir cilvēks!
Pārāk vārga, lai par sevi pastāvētu, māt?
Pasaki to manai pannai.
Salātlapiņ!
Laid lejā matiņus!
Tūdaļ, māt!
Man ir liels pārsteigums!
Man arī!
Saderam, ka mans ir lielāks!
Nedomāju vis.
Es atnesu pastinakus. Vakariņām pagatavošu riekstu zupu.
Tavu mīļāko. Pārsteigums!
Māt, man tev kas jāsaka.
Ak, Salātlapiņ, tu zini, ka man nepatīk tevi atstāt pēc strīda.
Īpaši, ja es neesmu kļūdījusies.
Es daudz domāju par to, ko tu teici.
Es ceru, ka tu nerunā par zvaigznēm.
"Peldošajām gaismām", jā, tieši par to.
Dārgā, es tiešām domāju, ka esam visu izrunājušas.
Nē, māt, paklausies,
tu domā, ka neesmu gana stipra, lai spētu par sevi pastāvēt.
Es zinu, ka tu neesi gana stipra.
-Bet, ja es... -Mēs par to vairs nerunāsim.
-Tici man! Es zinu, ko es... -Salātlapiņ.
-Nu, beidz! -Pietiek runāt par gaismām!
Tu neiziesi no torņa! Nekad!
Lieliski. Tagad es esmu sliktā.
Māt, es tikai gribēju pateikt, ka...
Es zinu, ko gribu dzimšanas dienā.
Ko tad?
Jaunu krāsu.
Tu man reiz atvedi krāsu, kas gatavota no baltajām gliemežnīcām.
Salātlapiņ, tas ir ļoti tāls ceļš. Gandrīz trīs dienas ilgs.
Es tikai domāju, ka tā ir labāka doma, nekā zvaigznes.
Tu tiksi galā viena pati?
Zinu, ka šeit esmu drošībā.
Būšu atpakaļ pēc trīs dienām.
Ļoti mīlu tevi, dārgā.
Es tevi vairāk.
Es tevi visvairāk.
Labi.
Vai tie ir mati?
Nav jēgas... Nav jēgas mēģināt izrauties.
Es zinu, kādēļ esi šeit, es no tevis nebaidos.
Ko?
Kas tu esi? Kā tu mani atradi?
Kas tu esi un kā tu mani atradi?
Es nezinu, kas tu esi, es tevi nemeklēju.
Bet vai drīkstu teikt...
Sveika.
Kā sviežas? Esmu Flins Raiders.
Kas šodien jauns?
Flin Raider, kas vēl zina manu atrašanās vietu?
-Labi, blondā. -Salātlapiņa.
Uz veselību. Bija tā.
Klīstot pa mežu, iekļuvu ķibelē.
Uzdūros tavam tornim un...
Kur ir mana soma?
Es to paslēpu. Tur, kur tu to nekad neatradīsi.
Tā ir podā, vai ne?
Vai tu to izbeigsi?
Tagad es to paslēpu tur, kur tu to nekad neatradīsi.
Nu, ko tu gribi no maniem matiem? Tos nogriezt?
-Ko? -Pārdot?
Nē! Vienīgais, ko es gribu izdarīt ar taviem matiem,
ir tikt no tiem laukā.
Pagaidi. Tu negribi manus matus?
Kādēļ lai es tos gribētu?
Man dzinās pakaļ, es ieraudzīju torni, uzrāpos augšā.
-Tas ir viss. -Tu stāsti taisnību?
Jā.
Es zinu. Man vajag, lai kāds mani aizved.
Man arī šķiet, ka viņš nemelo.
Viņam nav ilkņu. Bet vai man ir izvēle?
Labi, Flin Raider, piedāvāšu tev darījumu.
-Darījumu? -Paskaties šurp.
Vai tu zini, kas tas ir?
Tu domā laternas, ko viņi palaiž princesei?
Laternas? Es zināju, ka tās nav zvaigznes.
Nu, rītvakar
viņi ar šīm laternām izgaismos debesis.
Tu būsi mans pavadonis, aizvedīsi mani turp
un droši atgādāsi mājās.
Tikai tad es tev atdošu somu.
Tāds ir mans piedāvājums.
Jā.
Es to nevaru.
Diemžēl mūs ar karaļvalsti šobrīd nesaista simpātijas,
tādēļ es nevaru tevi pavadīt.
Flin Raider, kaut kas tevi atveda šurp.
Sauc to kā gribi,
-par likteni, savu ceļu... -Par zirgu.
Tādēļ esmu nolēmusi tev uzticēties.
Šausmīgs lēmums.
Bet tici tam, ko teikšu.
Tu vari nojaukt šo torni pa ķieģelim vien,
bet nekad neatradīsi somu, ja es tev nepalīdzēšu.
Tātad tā.
Es tevi aizvedu apskatīt laternas, atvedu mājās,
un tu man atdod somu?
Apsolu.
Un, ja es ko apsolu, es nekad, nekad nelaužu solījumu.
Nekad.
Labi, klausies. Es to negribu darīt,
bet man nav izvēles.
Iežēlinātājs.
Šī nu gan ir dieniņa. Parasti tā nenotiek.
Labi! Es tevi aizvedīšu.
Tiešām?
Vai.
Tu sabojāji manu iežēlinātāju.
Blondā, tu nāc?
Redzēt pasauli tik tuvu, Un esmu jau pusceļā,
Redzēt to visu tik lielu, Vai es maz uzdrīkstos
Paskat, es beidzot esmu klāt. Es citādi nevaru
Tiešām? Nē Es nāku
Sasmaržot zāli, un zemi, Viss ir tieši kā sapnī
Sajust vasaras vēsmu, Dzirdu, tā aicina mani
Jo nu pirmo reiz mūžā, Esmu pavisam brīva,
Varu skriet, auļot, un diet,
Un trenkāt,
Un lēkāt un lēkšot, Matiem plīvojot, sirdij sitoties,
Bradāt un griezties, un beidzot saprast,
Ka reiz esmu sākusi dzīvot
Es nespēju noticēt, ka to daru!
Es nespēju noticēt, ka to daru. Es nespēju noticēt, ka to daru!
Māte būtu tik nikna.
Bet tas nekas. Ko viņa nezina, par to sirds nesāp, vai ne?
Jēziņ! Viņa to neizturētu.
Tas ir tik jautri!
Es esmu briesmīga meita. Man jāiet atpakaļ.
Es nekad neiešu atpakaļ!
Es esmu nožēlojama būtne!
Vislabākā diena manā mūžā!
Zini, es nevarēju nepamanīt,
ka tu cīnies ar sevi.
-Ko? -Es tikai salieku kopā bildi.
Pārlieku gādīga māte, neatļauts ceļojums. Tas ir nopietni.
Taču ļauj atvieglot savu sirdsapziņu. Tā pieaugot notiek.
Mazliet nepaklausības, piedzīvojumu - tas ir labi. Pat veselīgi.
Domā?
Es zinu. Tu pārāk daudz domā, tici man.
Vai tava māte to ir pelnījusi? Nē.
Vai tas viņai salauztu sirdi un satriektu dvēseli? Protams.
Bet tev tas bija jādara.
"Jāsalauž viņai sirdi?"
-Uz pusēm. -"Jāsatriec viņas dvēseli?"
Druskās.
Tev taisnība, viņai salūztu sirds.
Man taisnība? Nevar būt.
Labi. Es neticu, ka to saku, bet ļauju tev atteikties no darījuma.
-Ko? -Tieši tā, vari nepateikties.
Griežamies atpakaļ un vedam tevi mājās. Tava panna, tava varde.
Es atgūšu somu,
tu atgūsi mātes-meitas attiecības, kas balstītas uz abpusēju uzticību,
un mēs šķirsimies, lai nebūtu draugi.
Nē. Man jāredz tās laternas.
Izbeidz! Ko man prasīs atgūt savu somu?
Es izmantošu šo.
Tie ir kaušļi? Slepkavas? Viņi meklē mani?
Nomierinies. Tas varbūt saož bailes.
Piedod. Esmu mazliet nervoza.
Varbūt mums derētu izvairīties no kaušļiem un slepkavām.
Jā, tas laikam būtu lieliski.
Vai esi izsalkusi? Es zinu lielisku pusdienu vietu.
Kur?
Neuztraucies. Zināsi, kad saodīsi.
Pils zirgs.
Kur ir tavs jātnieks?
Salātlapiņ!
Salātlapiņ! Laid lejā matiņus!
Tas ir kaut kur šeit.
Turjau tas ir! Mīlīte Pīlīte.
Neuztraucies. Ļoti neparasta vieta. Kā radīta tev.
Mēs taču negribētu, lai tu nobīsties un padodies, vai ne?
-Nu, man patīk pīlītes. -Jā!
Viesmīli, vislabāko galdiņu, lūdzu!
Tu to saod? Ievelc dziļi nāsīs gaisu.
Ļauj tam ievilkties. Ko tu saod?
Es saožu vīru smaku un tiešām sliktu vīru smaku.
Nezinu kādēļ, taču pāri visam es saožu brūno krāsu. Ko saki?
Te nu gan ir daudz matu.
Viņa tos audzē. Vai tev ūsās ir asinis?
Sirsniņ, paskaties uz visām tām asinīm viņa ūsās!
Kungs, tas nu gan ir liels daudzums asiņu!
Blondā, tu gan neizskaties pārāk labi. Varbūt mums vajadzētu vest tevi mājās.
Varbūt labāk dodamies. Šis ir pieczvaigžņu zaņķis.
Ja tev te nepatīk, labāk atgriezies tornī.
MEKLĒŠANĀ ATLĪDZĪBA - 1 0 000 ZELTA GABALI
Tas esi tu?
-Viņi vienkārši ir nejauki. -Tas ir viņš.
Greno, sameklē kādus sargus.
Par atlīdzību nopirkšu jaunu āķi.
-Man noderētu nauda. -Kā tad ar mani? Esmu tukšā!
Atpakaļ!
-Mans! -Beidziet, kaušļi!
-Mēs to varam atrisināt! -Lieciet viņu mierā!
Kungi, lūdzu!
Atdodiet manu pavadoni! Kaušļi!
Tikai ne degunu! Tikai ne degunu!
Lieciet viņu zemē!
Es nezinu, kur esmu, man viņu vajag, lai tiktu apskatīt laternas,
jo es par tām sapņoju visu mūžu!
Kur irjūsu cilvēcīgums? Jums nevienam nekad nav bijis sapnis?
Man reiz bija sapnis.
Esmu nikns, ļauns un briesmīgs, Kad es smaidu, piens tad saskābst,
Briesmu darbi mani rotā,
Bet lai cik es ļauns no skata, Ass no dabas, asu āķi,
Vienmēr alcis spēlēt solo
Tāda bilde, tikt uz skatuves, Spēlēt Mocartu
Klimperēt taustiņus, līdz tie spīd
Jā, labāk, lai man teic, ka meldiņš man tik labs ka jāmirst
Paldies!
Jo dziļi sirdī man ir sapnis
Viņam ir sapnis Viņam ir sapnis
Lai ar esmu nežēlīgs un ļauns no skata
Lai ar' man patīk kaulus šķaidīt, Esmu viens no sapņotāju pulka
Kā visiem citiem, man ar' ir sapnis
Rētas, zilumi un puni, Un vēl pušums ar pa vidu,
Kur nu vēl mans skaistais ģīmis
Katrai kājai seši pirksti, Gāmurs liels un deguns ar,
Meklēju es īstas jūtas,
Es ar daiļu meiču kopā,
Laiviņā pa straumi laižos,
Lai ar neglīten's no skata, Tomēr mīlētājs, ne maita
Jo dziļi sirdī man ir sapnis, Man ir sapnis
-Man ir sapnis -Viņam ir sapnis
Un pienāks diena, kad mīla pieveiks visu,
Lai ar no mana ģīmja ļautiņi pārbīlī laižas
Mūsos visos mīt sapņotājs bērns,
Kā visiem citiem, man ar' ir sapnis
Tors negrib vairs laupīt, grib starp puķēm smaidīt
Ginters veidot telpu dizainu
-Ulfam prāts uz mīmiem velk -Atilm kēksiņi no rokas iet
Sitējs vērpj, Bliezējs auž, Fangs tik lelles dīdīt māk
Un Vlads krāj māla vienradzīšus
-Un tu? -Atvainojiet, es?
Kāds ir tavs sapnis?
Nē, nē. Piedodiet, zēni. Es nedziedu.
Man ir sapņi, kā jums, Nē, nu nē,
Tik salkans mans sapnis nav
Tur vienmēr ir saulains un silts,
un sala, kas pieder tik man, lededzis, atpūties, viens pats,
Es milzu naudas čupām pa vidu
-Man ir sapnis -Viņai ir sapnis
Gribu skatīt lidojošo laternu mirdzu
Un ar katru aizgājušo stundu, Jo lielāks prieks, ka pametu torni,
Tāpat kā jums, jaukie ļaudis, man ir sapnis
Viņai ir sapnis Viņam ir sapnis
Viņiem ir sapnis Mums ir sapnis
Re, mums tīri labi sapas,
Visiem kopā mums
-Mēs ļauni, -Slikti,
-Sadistiski, -Pārmērīgi optimisti
Jo dziļi sirdīs mums visiem ir sapnis
-Man ir sapnis -Man ir sapnis
Jā, jo dziļi sirdī mums ir sapnis
Atradu sargus!
Kur ir Raiders? Kur viņš ir?
Es zinu, ka viņš ir šeit. Atrodiet viņu.
Apgrieziet visu kājām gaisā, ja nepieciešams!
Ej. Izdzīvo savu sapni.
-Tā darīšu. -Tavs sapnis ir riebīgs.
Es runāju ar meiteni.
Paldies par visu.
Man šķiet, ka jūs meklējat viņu.
Noķērāt!
Kungs, ne miņas no Raidera.
Maksim!
Ko viņš dara?
Eja! Nāciet nu, vīri. Ejam.
Konlij! Pārliecinies, lai šie zēni neaizbēg.
Neriskējam
vai ejam pēc kroņa?
Man ir sapnis Man ir daži sapņi
Iedodiet man glāzi!
Jo es sev tikko atradu visgardāko dzērienu.
Izbeidz, lempi.
Kurp ved tas tunelis?
Nazis!
Nezināju, ka tu tā vari. Tas bija ļoti iespaidīgi.
Es zinu!
Es zinu.
Nu... Flin? No kurienes tu esi?
Oho! Piedod, blondā, es par sevi nestāstu.
Tomēr es par tevi esmu ieinteresējies.
Zinu, ka man nav jāpiemin mati.
-Nē. -Vai māte.
-Ne-a. -Baidos pat vaicāt par vardi.
-Hameleonu. -Nianse.
Es gribēju jautāt, ja tu tik ļoti gribi redzēt laternas,
kāpēc neesi ātrāk turp devusies?
Nu...
Flin?
Raider?
Bēgam. Bēgam!
-Kas tie tādi? -Es viņiem nepatīku.
-Kas tie tādi? -Arī viņiem es nepatīku.
Kas tie tādi?
Pieņemsim, ka es šeit nevienam nepatīku.
Ņem.
Es to ilgi esmu gaidījis.
Ak, mammīt! Vajadzēs man tādu iegādāties!
Tas ir pats dīvainākais, ko es jebkad esmu darījis!
Divus no trim?
Flin, uzmanies!
Jums vajadzētu redzēt savas sejas, jo jūs izskatāties...
...smieklīgi.
Nu, blondā! Lec!
Nav jēgas. Es neko neredzu.
Ei, tam nav jēgas. Tur lejā ir tumšs kā peklē.
Tā ir tikai mana vaina.
Viņai taisnība. Man to nevajadzēja darīt.
Piedod, Flin.
Jūdžins.
Ko?
Mani sauc Jūdžins Ficherberts.
Kādam jau var pateikt.
Man ir maģiski mati, kas mirdz, kad dziedu.
Ko?
Man ir maģiski mati, kas mirdz, kad dziedu!
Ziediņ, lāsmo un spīdi, Lai iemirdzas tavs spēks
Mēs to paveicām.
-Viņas mati mirdz. -Mēs esam dzīvi. Esmu dzīva!
To es neparedzēju. Mati tiešām mirdz.
-Kādēļ viņas mati mirdz? -Jūdžin!
Ko?
Tie ne tikai mirdz.
Kāpēc viņš man smaida?
Es viņu nogalināšu! Novākšu to Raideru!
Noslaucīsim viņu no zemes virsas un atgūsim kroni. Ejam!
Vai...
Varbūt beigsiet uzvesties kā mežonīgi suņi,
kas ķer savas astes, un mazliet padomāsiet.
Beidziet, tas ir lieki.
Ja tas ir viss, ko gribat, lai būtu.
Es jums gribēju piedāvāt ko 1 000 kroņu vērtu.
Jūs kļūtu neticami bagāti,
un tas nemaz nebūtu galvenais.
Ak, ko nu. Tāda ir dzīve. Izbaudiet!
Kas ir galvenais?
Jūs arī atriebtos Flinam Raideram.
Tas ir dīvaini noslēpumaini,
ka aptini matus ap manu savainoto roku.
Atvaino.
Tikai... Nenobīsties.
Ziediņ, lāsmo un spīdi,
Lai iemirdzas tavs spēks
Griez pulksteni atpakaļ, Atdod to, kas reiz bija mans,
Kas reiz bija mans
Dziedē, kas savainots,
Atcel likteņa lemto
lzglāb reiz zudušo
Atdod to, kas reiz bija mans
Kas reiz bija mans
Lūdzu, nebīsties!
Es nebīstos. Vai tu bīsties?
Es tikai esmu ieinteresēts par taviem matiem un to maģiskajām īpašībām.
Cik ilgi tie ir bijuši tādi?
Vienmēr, man šķiet.
Māte saka, ka man mazai esot, cilvēki gribēja tos nogriezt.
Gribēja tos paņemt sev.
Taču nogriezti tie paliktu brūni un zaudētu savu spēku.
Šāda velte irjāaizsargā.
Tādēļ māte mani nekad nelaida...
Tādēļ es nekad neizgāju...
Tu nekad neizgāji no torņa.
Un tu grasies atgriezties?
Nē! Jā.
Tas ir sarežģīti.
Tātad, Jūdžins Ficherberts, ko?
Ak, jā. Nu...
Es tev aiztaupīšu asaraino bāreņa Jūdžina Ficherberta stāstu.
Tas ir diezgan nomācošs.
Katru vakaru mazajiem es priekšā lasīju grāmatu.
Flinagana Raidera stāsti.
Satriecošs blēdis, visbagātākais vīrs, lieli panākumi pie dāmām.
Viņš, protams, ar to nekad nelielījās.
Vai viņš bija arī zaglis?
Nu, nē.
Viņam pietika naudas darīt visu, ko vien sirds kāro.
Viņš varēja doties, kurp vien vēlējās.
Un bērnam, kam nav nekā, nu, es...
Šķita, ka tā ir labākā iespēja.
Nestāsti nevienam, labi?
Tas sagrautu manu reputāciju.
Tas gan nebūtu labi.
Izdomāta reputācija ir viss, kas cilvēkam pieder.
Nu, man...
Man jāatnes vēl malka.
Ja nu kas, man Jūdžins Ficherberts patīk daudz labāk nekā Flins Raiders.
Tad tu esi pirmā. Bet, paldies.
Es domāju, ka viņš nekad neies prom.
Māt?
Sveika, dārgā.
Kā tu mani atradi?
Tas bija pavisam viegli.
Ieklausījos pilnīgas nodevības skaņās un tām sekoju.
-Tu nāksi mājās, tūliņ. -Tu nesaproti.
Šis ir neticams ceļojums, tik daudz esmu redzējusi un iemācījusies.
Es pat iepazinos ar kādu.
Jā, meklētu zagli. Es lepojos ar tevi. Ejam nu.
Māt, pagaidi. Es domāju...
Ka viņam patīku.
Patīc? Salātlapiņ, tas ir vājprāts!
Tāpēc tev nekad nevajadzēja iet prom
Dārgā, šī mīla ir tevis izdomāta,
Tas rāda, ka esi šai pasaulei par naivu
Kāpēc lai tu viņam patiktu, nu, patiesi?
Paskaties uz sevi? Ko viņš tevī atrod? Paskaties uz sevi!
Neesi dumiķe, nāc līdzi māmiņai
Mammai...
Nē!
Nē?
Ak, nu skaidrs
Salātlapiņai nu taisnība, Salātlapiņa nu liela,
Tik liela un gudra jaunkundze
Salātlapiņai taisnība, labi, lai notiek
-Še ņem, atdod viņam šo! -Kā tu...
Tā dēļ viņš ir šeit, Neļaujies piemuļķoties
Atdod to viņam, gan redzēsi pati
Labi!
Tici man, mīļā, Tik ātri viņš laidīsies,
Un neteic, ka nebrīdināju
Nē, Salātlapiņai nu taisnība. Ja reiz viņš ir sapņu princis,
Ņem un pārbaudi viņu
Māt, pagaidi!
Betja viņš melojis, tad nežēlojies
Mammai vienmēr taisnība
Varu tev ko pajautāt?
Vai ir tāda iespēja, ka man rokā ieplūdīs superspēks?
Jo es nemelošu. Tas būtu satriecoši.
Ei, tev viss labi?
Atvaino, jā. Tikai aizdomājos.
Nu lūk,
man vienmēr ir piemitis supercilvēka skaistums. Piedzimu tāds.
Bet supercilvēka spēks. Iedomājies, kādas iespējas pavērtos?
Pacietību, zēni.
Labs nāk ar gaidīšanu.
Ceru, ka nāc atvainoties.
Nē, liec mani zemē. Izbeidz! Nē!
Laid mani vaļā!
Atdod viņu man!
Beidz, beidz, beidz!
Mierā, puisi. Mierā! Nomierinies!
Mierā, puisi. Mierā.
Mierā.
Lūk, tā.
Tagad sēdi.
Sēdi!
-Ko? -Nomet zābaku.
Nomet.
Tu esi tik labs puika! Jā!
Tu esi noguris, dzenājot šo slikto vīrieti, ja?
-Atvaino? -Neviens tevi nenovērtē, vai ne?
Vai ne?
Izbeidz. Viņš ir slikts zirgs!
Viņš ir milzīgs jaukumiņš.
Vai tad tā nav...
Maksim?
Tas noteikti ir kāds joks.
Klausies. Šodien ir lielākā mana mūža diena,
tādēļ man vajag, lai tu viņu nearestē.
Tikai 24 stundas,
pēc tam varat dzīties viens otram pakaļ, cik vien vēlaties.
Un ir arī mana dzimšanas diena. Tikai tā pasaku.
Piedodiet. Atvainojiet.
Paldies!
Tas ir pazudušajai princesei.
Uz laivām!
Ei, Maks!
Kas ir? Es tos nopirku.
Lielāko daļu.
Kurp mēs dodamies?
Vislabākā diena tavā mūžā? Izdomāju, ka tev vajag labu sēdvietu.
Viss labi?
Esmu pārbijusies.
Kāpēc?
Es 1 8 gadus raudzījos laukā pa logu,
sapņojot par to, kāda ir sajūta, kad debesīs paceļas tās gaismas.
Ja nu tas nebūs tā, kā es sapņoju?
Būs.
Un, ja būs? Ko tad es darīšu?
Manuprāt, tā ir labākā daļa. Tu varēsi atrast citu sapni.
Visas tās dienas, veroties pa logu,
Visus tos gadus, kad pasaule lūkojās iekšā,
Visu to laiku, nemaz nezinot,
Cik akla esmu bijusi
Nu esmu šeit, zvaigžņu gaismā apžilbusi,
Nu, kad esmu šeit, es pēkšņi redzu,
Stāvot te, tik skaidri,
Kur man ir mana vieta
Nu beidzot es saredzu gaismu,
lt kā migla būtu izklīdusi
Nu beidzot es saredzu gaismu,
Un debesis ir kā jaunas,
Un viss ir silts un īsts, un spožs,
Un pasaule ir kļuvusi cita,
Un tik pēkšņi viss izskatās citādi,
Tagad, kad ieraugu tevi
Man arī tev kas ir.
Man to vajadzēja atdot ātrāk, bet es biju nobijusies.
Un tagad es vairs nebaidos. Tu mani saproti?
Sāku saprast.
Visas tās dienas, dzenoties pakaļ maldiem,
Visi tie gadi, nodzīvoti kā miglā,
Visu to laiku, neredzot neko pa īstam,
To, kā ir patiesībā
Nu viņa ir šeit, mirdzot zvaigžņu gaismā
Nu viņa ir šeit, atmirdz zvaigžņu gaismā,
Nu, kad viņa ir te, es pēkšņi saprotu,
Kurp īsti man nolemts iet
Nu beidzot es saredzu gaismu
lt kā migla būtu izklīdusi
Nu beidzot es saredzu gaismu
Un debesis ir kā jaunas,
Un viss ir silts, un īsts un spožs,
Pasaule ir mainījusies
Un pasaule ir kļuvusi cita,
Tagad, kad ieraugu tevi
Tagad, kad...
ieraugu tevi
Vai viss ir kārtībā?
Jā.
Jā, protams. Es tikai...
Piedod. Viss ir labi.
Man tikai šis tas jānokārto.
Labi.
Es drīz atgriezīšos.
Tas nekas, Paskāl.
Šeit jūs esat!
Kopš pašķīrāmies, es jūs esmu visur izmeklējies.
Smukas baķenes, ko? Laikam traki priecājies.
Es gribēju teikt, ka man nevajadzēja doties prom.
Jūsu kronis. Jūs man pietrūksiet, bet tā būs labāk.
Raider, atkal centies mūs apiet?
-Ko? -Mēs dzirdējām, ka esi ko atradis.
Ko daudz vērtīgāku par kroni.
Mēs gribam viņu.
Es jau domāju, ka aizbēgi ar kroni.
Viņš aizbēga.
Ko? Nē. Viņš nevarēja.
Skaties pati.
Jūdžin?
Jūdžin!
Godīgs darījums. Kronis pret meiteni ar maģiskiem matiem.
Kā tu domā, cik cilvēki maksās, lai vienmēr būtu jauni un veseli?
Nē. Lūdzu. Nē!
Salātlapiņ!
Māt?
Ak, manu dārgumiņ!
Māt.
Tev nekas nekaiš? Esi savainota?
-Kā tu... -Dārgā, es par tevi uztraucos.
Tāpēc sekoju. Redzēju, ka viņi tev uzbruka...
Ak, vai. Iesim ātrāk prom!
Tev bija taisnība, māt. Tev par visu bija taisnība.
Zinu, mīļā. Es zinu.
Skatieties!
Kronis!
Nē! Pagaidiet!
Raider, izbeigsim to.
Kur mēs ejam?
Tā. Tas nekad nav noticis.
Nomazgājies pirms vakariņām. Pagatavošu riekstu zupu.
Salātlapiņ, es tiešām centos. Es centos tevi brīdināt.
Pasaule ir tumša, savtīga un nežēlīga.
Ja tā atrod kaut smalkāko saulesstaru,
tā to iznīcina.
Kā jūs uzzinājāt par meiteni?
Tie nebijām mēs! Tā bija vecā dāma!
Vecā dāma?
Pagaidiet. Nē! Pagaidiet!
Jūs nesaprotat! Viņa ir nelaimē! Pagaidiet!
Kas tur notiek?
Vai tev viss labi?
Es esmu pazudusī princese.
Runā skaidri, Salātlapiņ. Tu zini, ka es neciešu murmināšanu.
Es esmu pazudusī princese. Vai ne?
Vai es murminu, māt?
Vai man tevi maz tā vajadzētu saukt?
Salātlapiņ, vai tu sevi dzirdi?
Kāpēc tu uzdod tik smieklīgu jautājumu?
Tā biji tu! Tā bija tava vaina!
Viss, ko es darīju, bija, lai tevi aizsargātu.
Visu mūžu es slēpjos no cilvēkiem, kuri varētu izmantot manu spēku,
bet man vajadzēja slēpties no tevis!
Kur tu iesi? Viņa tur nebūs.
Ko tu viņam esi nodarījusi?
Par šiem noziegumiem viņš jāpakar.
-Nē. -Nu, nu, viss kārtībā.
Klausies manī. Viss ir tā, kā jābūt.
Nē! Tev nebija taisnība par pasauli.
Un tev nebija taisnība par mani!
Un es nekad vairs tev neļaušu izmantot savus matus!
Gribi, lai es esmu sliktā?
Labi, es esmu sliktā.
Kas tas?
Atver!
-Kāda ir parole? -Ko?
-Nepareizi. -Atver durvis!
Nav pat līdzīga!
Tev ir trīs sekundes laika! Viens...
Divi...
Trīs.
Pannas! Kas to būtu domājis?
-Galvu uz leju. -Galvu uz leju.
-Pievilkt rokas. -Pievilkt rokas.
-Ceļus plati. -Ceļus plati. Ceļus plati?
Kāpēc man jātur ceļus plati...
Maks! Tu viņus atvedi?
Paldies.
Nē, tiešām. Paldies.
Varbūt visu šo laiku
mēs vienkārši neesam sapratušies,
mēs esam tikai...
Tev taisnība, mums jādodas.
Maks?
Labi, Maks. Redzēsim, cik ātri spēj auļot.
Salātlapiņ?
Salātlapiņ, laid lejā matiņus!
Salātlapiņ, es jau domāju, ka tevi vairs neredzēšu.
Salātlapiņ, paskaties, ko tu esi izdarījusi.
Ak, neuztraucies, dārgā. Mūsu noslēpums nomirs līdz ar viņu.
Un, kas attiecas uz mums...
Mēs dosimies turp, kur neviens vairs tevi neatradīs.
Salātlapiņ, tiešām!
Nu jau pietiks! Beidz ar mani cīnīties!
Nē! Nebeigšu vis!
Es cīnīšos katru savas turpmākās dzīves mirkli!
Es nekad nebeigšu censties no tevis aizbēgt!
Bet, ja tu man ļausi viņu glābt, es došos tev līdzi.
Nē! Nē, Salātlapiņ.
Es nekad nebēgšu. Nekad nemēģināšu tikt prom.
Ļauj man viņu izdziedēt, tad mēs būsim kopā
mūžīgi, kā tu to vēlies.
Viss būs kā iepriekš.
Es apsolu.
Tā, kā tu vēlies.
Ļauj man viņu dziedēt.
Lai tev nerastos domas mums sekot.
Piedod man. Tomēr viss būs labi.
Nē, Salātlapiņ.
Es apsolu. Uzticies man. Tikai turpini elpot.
Es tev to nevaru ļaut.
Un es nevaru tev ļaut nomirt.
Bet tad tu pati mirsi.
Ei. Viss būs labi.
Pagaidi.
Jūdžin...
Nē!
Ko tu esi izdarījis? Ko tu esi izdarījis?
Nē, nē, nē. Jūdžin.
Nē! Skaties uz mani. Esmu šeit. Neaizej. Paliec ar mani.
Ziediņ, lāsmo un spīdi, Lai iemirdzas tavs spēks
Griez pulksteni atpakaļ, Atdod to, kas reiz bija mans
Ko?
Tu biji mans jaunais sapnis.
Un tu - manējais.
Dziedē, kas cietis ir
Likteņa ceļu maini
Glāb to, kas zudis ir
Atdod to, kas bija mans
Kas reiz bija mans
Salātlapiņ?
Jūdžin?
Vai es tev kādreiz esmu teicis, ka man patīk tumšmates?
Nu, tu vari iedomāties, kas notika tālāk.
Karaļvalsts līksmoja par savas zudušās princeses atgriešanos.
Svinības turpinājās veselu nedēļu, es neatceros ne pusi no tām.
Sapņi piepildījās it visur.
Tas puisis kļuva par ievērojamāko pianistu pasaulē,
ja vari tam noticēt!
Un viņš? Viņš atrada īstu mīlestību.
Kas attiecas uz viņu, domāju, ka viņš ir laimīgs. Neko citu nav teicis.
Pateicoties Maksimam,
noziedzība karaļvalstī izzuda gandrīz vienā naktī.
Tāpat kā vairums ābolu.
Paskāls vairs nemainījās.
Un beidzot Salātlapiņa bija mājās. Viņai beidzot bija īsta ģimene.
Viņa kļuva par princesi, kuru bija vērts gaidīt.
Visu mīlēta viņa valdīja karaļvalstī žēlsirdīgi un gudri,
tāpat kā pirms tam viņas vecāki.
Un es atkal kļuvu par Jūdžinu,
pārstāju zagt un pavisam mainījos.
Bet es zinu, kāds ir lielais jautājums.
Vai mēs ar Salātlapiņu apprecējāmies?
Priecājos tev pateikt,
ka pēc daudziem gadiem bildināšanas...
Es beidzot piekritu.
-Jūdžin. -Labi, es bildināju viņu.
Un mēs dzīvojām visu mūžu laimīgi.
Jā, tiešām.
Latvian