ČĀRLZA DIKENSA "ZIEMASSVĒTKU DZIESMA"
1. PANTS. MĀRLIJA RĒGS
Iesāksim ar to, ka Mārlijs bija miris.
Par to nevar būt nekādu šaubu.
Jā.
Miris un viss.
Kā durvju nagla.
Miršanas apliecība, ser.
MIRŠANAS APLIECĪBA. DŽEIKOBS MĀRLIJS.
1836. GADA 24.DECEMBRIS
EBENĪZERS SKRŪDŽS LIECINIEKS
Pagaidiet!
Atpakaļ, tukšgalvi.
Divi peniji paliek divi peniji.
- Kas par lietu! - Tieši tā!
Salašņas.
Avīze!
ZIEMASSVĒTKU DZIESMA
Ser, mēs esam izsalkuši!
- Lūdzu, ser, esam ļoti izsalkuši. - Kaut kumosiņu. Esam izsalkuši.
- Kaut atliekas. - Esam badā.
Ser, esam ļoti izsalkuši.
Priecīgus Ziemassvētkus no viņa augstības - mēra!
- Lūdzu, ser. - Skatieties. Re, kur ir.
Ei! Nes atpakaļ! Tā ir mūsu gaļa!
Atdod! Tā ir mūsējā! Atpakaļ!
- Lūdzu, ser. - Paldies.
Svaigi karsti kastaņi.
- Kā jums patiktu šis? - Tas ir lielisks.
Šis nu gan ir labs, svaigs zutis.
Lūk, te būs Tēvs, Dēls un Svētais Gars. Pazūdi.
Un zem kura ir zirnis? Bum-bum...
Bum! Pazūdi no šejienes.
Lūk. Skatieties.
SKRŪDŽS UN MĀRLIJS
SEPTIŅUS ZIEMASSVĒTKU VAKARUS VĒLĀK
OGLES
Priecīgus Ziemassvētkus!
- Lai Dievs jums palīdz. - Ā! Blēņas!
Ziemassvētki - blēņas? Tēvoci! Jūs taču tā nedomājat.
Priecīgus Ziemassvētkus.
Par ko tad tu priecājies? Tu taču esi nabags.
Kādēļ esat tik drūms? Esat taču pietiekoši bagāts.
- Blēņas! - Nedusmojieties, tēvoci.
Kā lai es nedusmojos dzīvojot šādā muļķu pilnā pasaulē?
Priecīgus Ziemassvētkus.
Priekš tevis Ziemassvētki ir rēķinu kārtošanas laiks - bez naudas.
Laiks, kad tu apzinies sevi par gadu vecāku un ne par peniju bagātāku.
Ja notiktu pēc mana prāta,
katrs muļķis, kurš tikai melš un melš par Ziemassvētkiem
tiktu izvārīts viņa paša pudiņā
un aprakts ar egles mietu sirdī!
- Tēvoci! - Māsasdēl!
Svini Ziemassvētkus, kā vēlies un ļauj man svinēt tos, kā es vēlos.
Svinēt? Bet jūs jau tos nesvinat!
Nu tad liec mani mierā.
Daudz gan tu no tiem esi ieguvis.
Ir daudz lietu, no kurām esmu guvis labumu, bet neesmu guvis peļņu.
Ziemassvētki ir viena no tām.
Vienmēr domāju par Ziemassvētkiem, kā par labdarības laiku.
Par laiku, kad cilvēki atver noslēgtās sirdis
un saskata citos savus biedrus ceļā uz mūža māju,
un nevis kādai citai rasei piederošas būtnes.
Un tāpēc, tēvoci,
lai gan Ziemassvētki man nav atnesuši ne kripatiņas zelta vai sudraba,
es ticu, ka tie ir nesuši man labumu, un, lai Dievs tos svētī!
Vēl viena skaņa, Krečit,
un tu svētkos pazaudēsi darbu!
Tu esi spējīgs runātājs, ser. Brīnums, ka vēl neesi Parlamentā.
Nedusmojies, tēvoci. Atnāciet rītdien pie mums uz vakariņām.
Drīzāk tiksimies ellē.
Bet kādēļ? Kādēļ esat tik cietsirdīgs, tēvoci?
Kādēļ tu apprecējies?
Tāpēc, ka es iemīlējos.
Tāpēc...
ka tu...
iemīlējies?
Paliec sveiks.
Man neko no jums nevajag. Es neko no jums neprasu.
- Kāpēc mēs nevaram būt draugi? - Paliec sveiks.
Man no visas sirds žēl, ka esat tik nelokāms.
Tomēr mēģināju, par godu Ziemassvētkiem, un tāpēc
- priecīgus Ziemassvētkus, tēvoci! - Paliec sveiks!
- Un laimīgu Jauno Gadu! - Paliec sveiks!
Arī jums, priecīgus un jaukus Ziemassvētkus.
Priecīgus jums Ziemassvētkus, ser.
Vēl viens.
Skrīveris, kas nopelna 15 šiliņus nedēļā...
...ar sievu un ģimeni, runā par priecīgiem Ziemassvētkiem.
Es nonākšu trakomājā
Labdien. "Skrūdžs un Mārlijs", vai ne tā?
Ar ko man tas gods runāt - ar Skrūdža kungu vai Mārlija kungu?
Mārlija kungs jau septiņus gadus kā ir miris.
Viņš nomira pirms septiņiem gadiem... šajā pašā naktī.
Mums nav ne mazāko šaubu, ka viņa devīgums
piemīt arī viņa vēl arvien dzīvajam partnerim.
Šajā svētku laikā, Skrūdža kungs,
būtu piedienīgi vairāk nekā parasti rūpēties
nabadzīgajiem un nelaimīgajiem.
Tūkstošiem ļaužu trūkst paša nepieciešamākā, ser.
Vai tad cietumu vairs nav?
Cietumu? Jā, cietumu ir gana.
Un darba nami, vai tie vēl darbojas?
Darbojas. Būtu priecīgs, ja varētu teikt, ka nē.
Soda rati griežas pilnā sparā?
- Griežas gan, ser. - Lieliski!
Jau biju nobijies, ka to derīgā darbība ir izbeigusies.
Jā. Šajā svētku laikā, daži no mums ir uzņēmušies savākt naudu,
lai nopirktu nabadzīgajiem gaļu un dzeramo un kādas siltākas drēbes.
Kā lai mēs jūs pierakstām?
- Nekā. - Ak, jūs vēlaties palikt anonīms?
Es vēlos, lai mani atstāj vienu! Es neiepriecinu sevi Ziemassvētkos,
un es nevaru atļauties iepriecināt slaistus.
Es atbalstu iestādes, kuras tikko minēju.
Un tie, kuri ir trūkumā, lai dodas uz tām.
Daudzi nevar turp doties.
Un daudzi, godīgi sakot, labprātāk mirtu.
Tad, lai viņi arī tā dara un atbrīvo vietu citiem.
Palieciet sveiki, kungi!
Palieciet sveiks.
Domāju, ka rītdienu gribēsi visu brīvu?
Ja tas jūs neapgrūtinātu, ser.
Apgrūtinās gan, un tas nav taisnīgi.
Ja es ieturētu puskronu par to, tu justos apkrāpts.
Tajā pašā laikā tev šķiet taisnīgi, ka es maksāju par neizdarītu dabu.
Ser, tas notiek tikai reizi gadā.
Slikts attaisnojums kabatu aptīrīšanai katru gadu 25. decembrī.
Lai nu tev ir brīva visa diena.
Taču nākamajā rītā esi klāt agrāk.
Ser.
Par godu Ziemassvētku Vakaram!
Ak, tu, neraža!
Kur jūs esat? Šurp!
Kāpēc ar mani vienmēr kas atgadās?
Prom!
Muļķības!
Auksti šermuļi pārskrēja pāri kauliem.
Tad redz, kāpēc.
Tas tomēr ir muļķī...
Kas tad tas?
Ko tev vajag no manis?
Daudz ko.
- Kas tu tāds esi? - Pajautā man, kas es biju?
Un kas tad tu biji?
Kad biju dzīvs, biju tavs partneris,
Džeikobs Mārlijs.
Vai vari apsēsties?
- Varu gan. - Nu tad izdari tā.
Tu man netici.
Neticu.
Kāpēc tu neuzticies savām izjūtām?
Tāpēc, ka vismazākais sīkums var tās iespaidot.
Mazākās nebūšanas ar vēderu var likt tām mānīties.
Varbūt tu esi nesagremots liellopa gaļas gabals. Sinepju kumoss.
Siera drupača. Neizvārīta kartupeļa gabaliņš.
Drīzāk esi mana pārpilnā vēdera, nevis kapa murgs.
Apžēlojies! Drausmīgā parādība, kāpēc neliec man mieru?
Pasaulīgais cilvēk, vai tu tici man vai nē?
Es ticu! Man jātic!
Ak vai! Ak vai, es, nelaimīgais!
Tu esi iekalts važās. Kāpēc?
Es nēsāju tās ķēdes, kuras izkalu sev dzīves laikā.
Posmu pa posmam, jardu pa jardam es pats tās izgatavoju
Vai tās tev neliekas pazīstamas?
Vai vari iedomāties, cik smagas un garas važas tu pats nēsā?
Pirms septiņiem Ziemassvētkiem tās bija tikpat garas un smagas.
Ak, tavas važas nu gan ir varen smagas.
Džeikob, nesaki man vairāk neko.
Nomierini mani labāk, Džeikob.
Man nav, ar ko tevi nomierināt.
Es nevaru palikt.
Es nekur nedrīkstu uzkavēties.
Piemini manus vārdus. Kad biju dzīvs, mans gars neizgāja ārpus kantora,
tas nekad neaizlidoja tālāk par mūsu šaurā naudas mijēju ūķa sienām.
Tagad mani gaida nebeidzami ceļojumi.
Septiņus gadus kā miris un arvien vēl klejo?
Visu šo laiku. Ne atpūtas, ne miera.
Septiņos gados būsi apceļojis daudzas vietas.
Es biju akls! Akls! Es neredzēju, kā paša dzīve paiet garām!
Es to izniekoju. Ak vai... Ak, es nelaimīgais!
Bet tu vienmēr biji labs uzņēmējs!
Uzņēmējs!
Cilvēce... bija mans uzņēmums.
Vispārēja labklājība bija mana uzņēmuma mērķis.
Labdarība, līdzjūtība, iecietība, devība, tas viss bija mana uzņēmuma...
Uzklausi mani! Mans laiks tūlīt beigsies.
Es uzklausīšu tevi. Tik neesi bargs pret mani, Džeikob. Lūdzu.
Esmu šeit, lai brīdinātu tevi,
ka tev vēl ir cerība un iespēja izbēgt manu likteni.
Esmu sagādājis tev šo iespēju, Ebenīzer.
Tu vienmēr man esi bijis labs draugs, Džeikob. Paldies tev.
Tev parādīsies trīs rēgi.
Tā esot iespēja un cerība?
- Varu iztikt bez tās. - Pirmo vari gaidīt rītdien,
kad zvans iezvanīs pirmo stundu.
Vai nevaru tos visus satikt vienā reizē un izbeigt šo lietu?
Otru sagaidi nākamnakt tai pašā stundā.
Un trešo aiznākamnakt,
Kad pulkstenis pēdējo reizi
sitīs divpadsmito stundu.
Pielūko, mēs vairs nekad netiksimies.
FILMU PIEDĀVĀ KUALDS NO quantrip.lv quantrip.lv TIKAI LATVIEŠU RELĪZES
Piedodiet.
Kaut es varētu palīdzēt.
Vai tu esi tas rēgs, kura atnākšana man tika pareģota?
Jā.
Vai tu varētu uzlikt savu cepurīti?
Vai tu ar savām rokām jau gribi izdzēst to gaismu,
ko es nesu?
Nē! Nē! Piedošanu.
Es neko ar to nedomāju. Nebiju domājis tevi apvainot.
Es tikai domāju, ka...
Kas tu tāds esi?
Es esmu Ziemassvētku pagātnes rēgs.
Senas pagātnes?
Tavas pagātnes.
Celies.
Un nāc man līdzi.
Bet es esmu mirstīgais un varu nokrist.
Ļauj mani rokai pieskarties tev šeit...
un tevi stiprinās varenāks spēks...
Žēlīgā debess!
Es uzaugu šeit.
Dzīvoju šeit, kad biju mazs puika.
Tev lūpa... trīc.
Un kas tad tas?
- Kas tev uz vaiga? - Nekas.
Man acī kaut kas iekrita.
Vai atceries ceļu?
Vai atceros ceļu?
Es varētu to noiet aizsietām acīm.
Uz priekšu!
Tās ir tikai reiz dzīvojušo ēnas.
Viņi nemana... mūsu klātbūtni.
Es viņus pazīstu.
PRIECĪGUS ZIEMASSVĒTKUS
Es pazīstu ikkatru no viņiem.
Tie bija mani skolasbiedri.
Dosimies tālāk.
Šī...
Šī bija mana skola.
Šī skola nav gluži tukša.
Kāds vientuļš bērns...
kuru pametuši viņa draugi...
vēl joprojām ir šeit.
Es zinu.
Nabaga zēns.
Iesim... pabūsim vēl vienos Ziemassvētkos.
Ebenīzer!
Mīļo brālīt! Esmu atnākusi, lai vestu tevi mājās!
- Mājās, mazā Fanij? - Jā, mājās!
Tētis ir kļuvis daudz mīļāks nekā agrāk.
Kādu vakaru viņš tik laipni ar mani runāja.
Uzdrošinājos palūgt, lai viņš atļauj tev atbraukt mājās.
Un viņš atļāva!
Viņš atsūtīja mani ar ratiem pēc tevis.
Visus Ziemassvētkus mēs būsim kopā.
Un priecāsimies, kā neviens cits visā pasaulē!
Tu gan esi izaugusi, mazā Fanij.
- Viņai bija dāsna sirds. - Viņa nomira jau sievietes gados.
Un viņai, man šķiet...
...bija bērni.
Jā, viens bērns.
Tā gan.
- Tavs māsasdēls. - Jā.
FEZZIVIGS
Vai tu pazīsti šo namu?
Pazīstu to? Es biju šeit par mācekli!
Ak vai, tas taču ir vecais Fezzivigs!
Dievs svētī viņa sirdi! Fezzivigs ir atkal dzīvs!
Hei! Ebenīzer, nāc šurp!
Šurp! Dik! Šurp! Pulkstenis ir seši.
Viņi jau drīz būs šeit.
Diks Vilkinss. Žēlīgais Dievs! Tas patiešām ir Diks Vilkinss.
Diks bija man ļoti pieķēries.
Hei, zēni! Darbu pie malas. Ir Ziemassvētku vakars!
Urrā!
Dik, Ebenīzer, atbrīvosim vietu.
Mums vajag daudz vietas. Ļoti daudz vietas.
Heijā!
Maestro!
Vai drīkstu stādīt priekšā?!
Krietni! Krietni!
Tagad, labais vijolniek, laiks spēlēt.
Un tagad ir laiks dejot "Seru Rodžeru de Koverliju"!
Vai drīkstu jūs uzlūgt uz šo deju?
Ebenīzer, tagad ir tava kārta.
- Manā vietā ir nostājies cits elks. - Cits elks? Kāds elks?
Zelta elks.
Nekas uz šīs pasaules mani nebiedē vairāk,
kā dzīve trūkumā.
Vai varu jautāt, kāpēc tu tik bargi nosodi
godīgus centienus pēc turības?
Tu pārāk baidies no pasaules, Ebenīzer.
- Tu esi izmainījies. - Izmainījies?
Iespējams, ka esmu kļuvis gudrāks, bet manas jūtas pret tevi nav mainījušās.
Mūsu vienošanās ir sena.
Toreiz mēs abi bijām nabagi, un bijām laimīgi.
Kad solījām viens otram...
- Tu biji pavisam cits cilvēks. - Es biju puika!
Es tevi atbrīvoju no dotā solījuma, Ebenīzer.
Vai es kādreiz esmu lūdzis, lai tu mani atbrīvotu?
- Vārdos nē. - Kā tad?
Izmainoties garā.
Izmainoties dzīves uztverē.
Izmainoties visā, kādēļ mana mīla bija tev dārga.
Pasaki man, Ebenīzer, ja mēs nebūtu viens otram solījušies,
vai tu mani tagad uzmeklētu?
Nē.
Vai tu tā domā?
Es labprāt domātu savādāk, ja varētu.
Un ja tu tagad būtu brīvs, vai tu apņemtu līgavu bez pūra?
Meiteni, kurai vecāki mirstot nav atstājuši ne graša?
Tu, kam no svara vienīgi peļņa?
Es dodu tev brīvību, Ebenīzer.
Esi laimīgs tajā dzīvē, ko izvēlējies.
Rēgs, ved mani projām no šīs vietas.
Es jau tev teicu, ka šīs ir tikai pagātnes ēnas.
Tādas nu tās ir. Nevaino mani.
Paņem mani prom no šejienes. Es nevaru to izturēt.
Atstāj mani! Ved mani atpakaļ!
Nemoki mani vairāk!
Ak, sasodīts!
Nāc iekšā, Skrūdž!
Nāc iekšā un iepazīsimies tuvāk!
Es esmu Ziemassvētku tagadnes rēgs.
Palūkojies uz mani!
Vai nekad iepriekš neesi redzējis man līdzīgus?
Nekad.
Nekad neesi pastaigājies ar maniem vecākajiem brāļiem?
Domāju, ka neesmu vis.
Vai tev ir daudz brāļu?
Vairāk nekā tūkstotis astoņi simti.
Tūkstotis astoņi simti četrdesmit divi, ja gribam būt precīzi.
Redzu, ka tev ir zobena maksts, bet nav zobena.
Patiešām.
Miers uz zemes. Un labvēlība cilvēkiem.
Gars, ved mani, kur vēlies.
Pieskaries manam apmetnim.
Kas notiek? Ko tu dari?
- Savādi. - Patiešām.
Tik nedaudziem mirstīgajiem dota iespēja ieraudzīt cilvēku pasauli no debesīm.
Jā.
Tā nudien ir skaista.
MAIZNĪCA
Gars, šiem nabaga ļaudīm nav iespējas pagatavot ēdienu.
Tu tomēr domā slēgt vienīgās vietas,
kur tie varētu uzsildīt trūcīgās maltītes ik septīto dienu.
Uzklausi mani, Skrūdž.
Šajā jūsu pasaulē dzīvo daži,
kas it kā pazīstot mani un manus brāļus,
un mūsu vārdā pastrādā savus netīros darbus.
Tā sauktie melnsvārči
ir tik sveši man un manai ciltij, it kā tie nekad nebūtu dzīvojuši.
Vaino viņus pa to darbiem, nevis mūs.
Jā. Tā arī darīšu.
Vai sajūti smaržu?
Tiek cepta zoss!
Iesim!
Cik noprotu, šim nemīlīgajam nabagu miteklim ir kāda nozīme.
Tikai to tavs uzticamais skrīveris var atļauties par nieka piecpadsmit šiliņiem.
- Māmiņ! - Tēt!
Mēs tikko gājām garām maiznīcai.
Un saodām gardi smaržojam mūsu zosi.
Lūdzu, aizveriet durvis. Kur palicis jūsu dārgais tētis?
Un jūsu brālis. Un Marta, viņa tā nekavējās pagājušajos svētkos.
Māmiņ, viņa ir šeit. Lūk, kur ir Marta.
Marta! Pagaidi, kamēr redzēsi, kas mums par zosi. Lieliska.
Pīter, skrien uz maiznīcu pēc zoss.
Un paņem bērnus sev līdzi. Un nekavējieties.
Lai Dievs tevi svētī, dzīva gan. Vēlu gan esi ieradusies!
Vakar vakarā bija jāpabeidz darbi, un šorīt bija daudz kas jānovāc.
Lai nu paliek. Galvenais, ka esi šeit. Apsēdies pie uguns un sasildies.
Nē. Nē. Lūk, kur tētis nāk.
Noslēpies, Marta. Tev ir jānoslēpjas. Slēpies, Marta.
- Ārā ir tik auksts. - Sveiks, tēti. Sveiks, Timij.
Kur tad ir mūsu Marta?
Viņa neatnāks.
Neatnāks? Neatnāks Ziemassvētku dienā?
Te es esmu, tēt!
Mēs tevi piemānījām, tēt.
Nevarēju izturēt skatīties uz tevi tik sarūgtinātu. Tas bija tikai joks.
Cik jauki ir tevi redzēt, mana Marta.
Klausies, Timij. Es jau dzirdu, kā sīc pudiņš katliņā.
Nu ko, paskatīsimies?
- Kā tad mazais Timijs uzvedās? - Kā īsts zelta gabaliņš. Pat vēl labāk.
Viens pats sēdēdams, viņš daudz domā
un izdomā visdīvainākās lietas.
Nākot mājās, viņš man teica, ka cerot, ka cilvēki viņu baznīcā ievēroja,
jo viņš ir kroplītis...
un, ka ļaudis Ziemassvētku dienā varētu priecēt atgādinājums par to, kas
lika klibajiem ubagiem staigāt un aklajiem atkal redzēt.
Domāju, ka viņš kļūst labsirdīgāks un stiprāks ar katru dienu, mana dārgā.
Pudiņš izskatās gards!
Visa veļas mazgātava smaržo kā kūku bodīte.
Gars, pasaki man, vai mazais Timas?
Es redzu tukšu vietu kaktā pie pavarda...
un kruķi bez saimnieka.
Labi saglabātu.
- Urrā! - Ziemassvētku zoss!
Atbrīvojiet vietu. Noņemsim to vāku nost.
Brīnišķīgi! Malacis, Pīter.
Vēl nekad neesmu redzējis labāk izceptu zosi.
Skaists putns, tas nu gan ir tiesa.
Lūgšu Dievu, lai citos Ziemassvētkos,
bērni nogaršotu tītara gaļu.
Varbūt kādreiz, dārgā. Varbūt kādreiz.
Pacelsim glāzes!
Par Skrūdža kungu.
Par mūsu dzīru vaininieku.
Patiešām, par vaininieku. Es gribētu, lai viņš būtu šeit.
Es tam iedotu šo to, ar ko panašķēties,
un es ceru, ka viņam būtu laba apetīte.
Mana dārgā, bērni... Ir taču Ziemassvētki.
Ziemassvētki, kā tad. Kā var uzsaukt par
tik nepatīkamu, skopu, nejūtīgu, cietsirdīgu cilvēku kā Skrūdža kungs?
Un tu zini, ka viņš tāds ir, Robert. Neviens to nezina labāk, kā tu.
Mīļā, ir Ziemassvētki.
Es iedzeršu par viņa veselību tikai tevis un šīs dienas dēļ.
Priecīgus Ziemassvētkus, laimīgu Jauno Gadu!
Nešaubos, ka viņš būs līksms un ļoti laimīgs.
Priecīgus Ziemassvētkus visiem mums, mani dārgie. Lai Dievs mūs svētī!
Lai Dievs mūs svētī!
Lai Dievs svētī ikvienu no mums!
- Priecīgus Ziemassvētkus un Jauno Gadu. - Lai Dievs svētī!
Labais gars, saki, ka Tims tiks pasaudzēts.
Ja nākotne nemainīs šīs ēnas...
...tad bērns mirs. - Mirs! Nē, gars. Nē.
Nu un kas? Ja viņam ir jāmirst, lai tad arī mirst.
Un samazina cilvēku pārpilnību.
- Tātad tu domā par dzīvnieku? - Jā.
- Par dzīvu dzīvnieku? - Jā.
- Par diezgan nepatīkamu dzīvnieku? - Jā.
- Par plēsīgu dzīvnieku? - Jā.
Pagaidi! Vai tas dzīvnieks ņurd un rūc?
Jā!
- Un dzīvo Londonā? - Jā.
- Zirgs? - Nē.
- Govs? - Nē.
- Suns? - Cūka?
- Nē. - Ēzelis?
Gan jā, gan nē.
Es zinu, Fred, kas tas ir! Zinu! Tas ir tavs tēvocis Skrūdžs!
Jā!
Ziemassvētki ir blēņas? Viņš tik tiešām tā teica?
Kā es te stāvu. Viņš patiešām tam tic.
Es vairs nevaru viņu izturēt, Fred.
Es gan varu. Man gan viņa ir žēl.
Kas gan cieš no viņa untumiem? Tikai viņš pats.
Viņš nolemj mūs ienīst, nenāk pie mums uz pusdienām,
kāds visam rezultāts? Viņam netiks svētku vakariņas.
- Tiešām, nedabūs izcilas vakariņas. - Klausieties! Lieliskas vakariņas!
Lieliski.
Viņš mums sagādājis daudz jautru brīžu, tas tiesa.
Domāju, ka vajadzētu pacelt glāzes par viņa veselību.
No manis viņš to nepieņemtu, bet lai jau viņam tiek.
Priecīgus Ziemassvētkus vecajam vīram. Uz tēvoča Skrūdža veselību!
Par tēvoci Skrūdžu!
Vai gariem ir tik īsa dzīve?
Mana dzīve uz šīs zemes ir ļoti īsa.
Tā izbeigsies šonakt.
- Šonakt? - Šonakt pusnaktī.
Klau, tas brīdis jau ir tuvu.
Atvaino...
bet es redzu ko dīvainu rēgojamies no apģērba apakšas.
Tā ir kāja vai nags?
Tās varētu būt nags, spriežot pēc miesas daudzuma uz tā.
- Paskaties. - Vācies prom!
- Ak, Dievs. Paskaties. - Ak, tu vecais sakārni.
Skaties!
Šeit lejā!
- Ej prom! - Vai tie ir tavi?
Tie ir cilvēkbērni.
Šis zēns ir Nevērība.
Šī meitene ir Nabadzība.
Uzmanies no šiem abiem.
Vai viņiem nav pajumtes? Nav iztikas?
Vai tad cietumu vairs nav?
Un darba namu?
Vai tu esi nākotnes Ziemassvētku rēgs?
Tu rādīsi man gaidāmā,
vēl nenotikušā ēnas.
Vai ne tā, gars?
Nākotnes rēgs, no tevis es baidos visvairāk.
Bet es zinu, ka vēli man labu.
Es pacietīšu tavu sabiedrību.
Ved mani.
Nakts ātri gaist. Laiks ir dārgs.
Ved mani, gars.
- Kad viņš nomira? - Man šķiet, ka pagājušonakt.
- Vai Ziemassvētku dienā. - Domāju, ka viņš nekad nenomirs.
Ko viņš izdarījis ar savu naudu?
Viņš nav to novēlējis man. Tas ir viss, ko zinu.
Visdrīzāk, ka šīs būs pieticīgas bēres.
Nevaru iedomāties, kas gan vēlētos tās apmeklēt.
Es neatteiktos iet... ja vien tur dotu pusdienas.
Ak, tā gan.
Nejauks cilvēks.
- Visu labu. - Uz redzēšanos, kungi.
Saņemies, Ebenīzer. Tu taču trīci pie visām miesām.
Šeit nu gan tu man netiksi klāt.
Ziemassvētku pudiņš, šaubu nav.
Es esmu Laimstrītā.
Tā tik vēl trūka.
Priecīgus Ziemassvētkus, Džo.
Un laimīgu Jauno Gadu. Nāciet iekšā.
Apsēdieties viesistabā un tad paskatīsimies.
Lūdzu.
Kas tie tādi, Dilbera kundze?
Gultas aizkari.
Jūs gribat teikt, ka noņēmāt tos kamēr viņš šeit gulēja?
Noņēmu gan.
Un kāpēc gan nē?
Jūs esat dzimusi, lai iekrātu mantu, un jūs noteikti to izdarīsiet.
Vai tad es smādēšu labumu, kas gadījies pa rokai...
Nenosmērējiet segas ar taukiem.
- Viņa segas? - Un kura tad cita?
Uzdrošinos teikt, ka tagad jau viņam bez tām nebūs auksti.
Ceru, ka viņš nenomira no lipīgas slimības.
Neraizējieties par to.
Viņa sabiedrība nebija tik jauka, lai uzkavētos te ilgāk.
Paraugiet šo kreklu, varat izskatīt visas acis
un neatradīsiet tajā nevienu caurumu.
- Tas bija viņa labākais krekls. - Dilbera kundze!
Bez manis tas būtu gājis zudumā.
- Tu esi atlaista! Atlaista! - Būtu gājis zudumā?
Kāds muļķis bija viņam to uzvilcis pirms guldīšanas zārkā.
Bet es to novilku.
Lūk, kādas tam visam beigas.
Kamēr bija dzīvs, viņš visus aizbaidīja no sevis.
Un tagad, būdams miris, viņš nes mums peļņu.
Ja būtu bijis kāds, kas parūpētos par viņu uz nāves gultas,
tad negulētu viņš vientulībā laizdams laukā garu...
tad nu gan mums nebūtu ko tirgot, vai ne?
Gars! Es redzu! Es redzu!
Šī vientuļā vīra liktenis
var piemeklēt arī mani.
Mana dzīve iet šajā virzienā.
Žēlīgā debess! Kas tad tas?
Gars, šī ir baisa vieta.
Kad atstāšu šo vietu, es neaizmirsīšu tās mācību. Tici man. Iesim!
Es saprotu. Es to darītu, ja varētu, bet man nav spēka to izdarīt.
Gars, ja ir kāds, kuru aizkustinājusi šī vīra nāve,
lūdzu tevi, parādi to man.
- Vai mēs esam izputināti? - Vēl ir cerība.
Cerība? Ja nu vienīgi viņš atmaigs.
Jau ir par vēlu atmaigt.
Viņš ir miris.
Miris?
Kas tad pārņems mūsu parādus?
Es nezinu, bet līdz tam laikam mums jau būs nauda.
Un ja arī nebūs, domāju, ka jaunais kreditors nebūs tik cietsirdīgs.
Gulēsim šonakt ar mierīgu sirdi. Mana dārgā.
Ļauj man redzēt kaut nedaudz iejūtības,
vai šis kambaris vajās mani visu mūžu!
Ir jau vēls.
Tēvam jau vajadzēja būt atpakaļ.
Pēdējos vakarus viņš iet lēnām.
Ar mazo Timu...
...uz pleciem... viņš mēdza ātri iet.
Viņš jau bija ļoti viegls...
...un...
...jūsu tēvs viņu ļoti mīlēja.
- Tēt. - Tu šodien biji tur?
Jā, mana dārgā.
Žēl, ka tevis tur nebija.
Tev būtu paticis redzēt, cik tur viss ir zaļš.
Gan jau redzēsi to bieži.
Es apsolīju viņam, ka došos turp katru... katru svētdienu.
Mans bērniņš!
Mans bērniņš.
Tēti, lūdzu nesēro. Lūdzu, tēti.
Ir jau labi, mīļā. Esmu jau samierinājies.
Neviens no mums nekad neaizmirsīs mazo nabaga Timu.
- Ak, nē, tēvs. - Nemūžam.
Paldies.
Paldies, mani dārgie.
Bob...
Rēgs... kaut kas liek man domāt, ka mūsu šķiršanās brīdis ir tuvu.
Pasaki man...
...kas... bija tas vīrs, kuru mēs redzējām guļam mirušu?
Gars...
pirms nokļūstu tuvāk tam akmenim, uz kur tu rādi,
atbildi man uz vienu jautājumu!
Vai šīs ir to notikumu ēnas, kuri notiks,
vai varētu notikt?
Cilvēku dzīves ceļš ved uz noteiktu galamērķi.
Bet ja mainās ceļa virziens, mainās arī galamērķis. Vai ne tā?
EBENĪZERS SKRŪDŽS
Nē. Nē!
Vai es esmu tas vīrs, kurš gulēja uz gultas?
DZIMIS 1786 GADA 7. FEBRUĀRĪ
Nē. Uzklausi mani, gars!
Es vairs neesmu tāds, kāds biju!
Kāpēc rādi man visu šo, ja cerības vairs nav?
MIRIS 25. DECEMBRĪ
Gars!
Gars, teic, ka varu vēl izmainīt tās ēnas, ko rādīji man!
Lzmainīt, mainot savu dzīvi!
MIRIS 25. DECEMBRĪ.
Nē, gars! Nē!
Labais gars... palīdzi man!
Gars!
Palīdzi man, gars!
Gars, palīdzi!
Es godāšu Ziemassvētkus savā sirdī un svinēšu tos cauru gadu.
Es neaizmirsīšu nedz pagātnes, nedz tagadnes, nedz nākotnes mācības!
Ak, lūdzu, gars,
saki man, ka varu izdzēst šo uzrakstu uz akmens!
Joprojām tepat?
Tie joprojām ir tepat.
Joprojām esmu tepat.
Joprojām esmu tepat!
Ko lai tagad daru?
Esmu viegls, kā pūciņa, jautrs, kā skolas puika.
Esmu dzirdējis šos smieklus agrāk.
- Klau, kas šodien par dienu? - Ko?
- Kas šodien par dienu, mīļais draugs - Šodien? Ziemassvētku diena.
Ziemassvētku diena? Es neesmu to palaidis garām.
Gari ir to paveikuši vienas nakts laikā.
Viņi jau var paveikt jebko. Protams, ka viņi var.
Sveiks, mīļais draugs. Vai zini putnu gaļas veikalu uz stūra?
- Domāju, ka jā. - Kāds gudrs un apķērīgs zēns.
Nez vai tas brangais tītars ir jau pārdots?
Ne jau tas mazais, bet lielais.
- Tas, kurš tik pat liels kā es? - Kas par burvīgu zēnu.
- Jā, jaunais cilvēk. - Tas vēl joprojām tur karājas.
Patiešām? Tad skrien un nopērc to!
- Volker! - Nē, es nopietni runāju.
Ej un nopērc to, atnes to man, un es iedošu tev šiliņu.
Ja atnāksi ātrāk par piecām minūtēm, dabūsi puskronu.
Es aizsūtīšu to Bobam Krečitam. Viņš nezinās, kas to sūtījis.
Tas ir divreiz lielāks par mazo Timu.
Dilbera kundze.
Priecīgus Ziemassvētkus!
Ak, Dievs!
Viņš ir sajucis prātā!
Mana dārgā Dilbera kundze,
nekad mūžā neesmu redzējis jaukāku būtni par jums.
Uzdejojiet ar mani, Dilbera kundze. Uzdejosim!
Jūs esat jucis, Skrūdža kungs! Laidiet mani vaļā!
Galīgi prātu izkūkojis! Palīgā!
Cik brīnišķīga sieviete.
Palīgā!
Mīlēšu to līdz mūža galam.
Kāda tam godīga seja.
Te nu ir tas putns.
Jau esi klāt!
Kā tev klājas? Priecīgus Ziemassvētkus.
Nespēsiet to aiznest līdz Kamdentaunai. Jāņem ormanis.
Brauciet, mans labais cilvēk!
Hopsā! Aiziet!
Nū! Aiziet!
Bobs - tēvocis! Fanija - tava tante!
Še kur tantes mīkstumi.
Līksmojiet, ļaudis! Ilgi būsiet miruši!
Lai tārpiem netiek visi prieki.
Priecīgus Ziemassvētkus.
Labrīt, kungs. Priecīgus Ziemassvētkus.
- Un arī jums, kungs. - Priecīgus svētkus!
Priecīgus Ziemassvētkus arī tev.
- "Lai Dievs jūs svētī, kungs." - Paldies, kungs.
Prieka vēsts.
Kungs.
Mans dārgais kungs, kā jums iet? Ceru, ka vakar jums labi gāja.
Priecīgus svētkus arī jums.
Skrūdža kungs?
Jā. Tā mani sauc, un baidos, ka šis vārds var būt jums nepatīkams.
Bet atļaujiet man lūgt jūsu piedošanu.
Vai jūs nebūtu tik laipns...
Lai Dievs man stāv klāt!
- Dārgais Skrūdža kungs, jūs nopietni? - Un ne fārtinga mazāk.
Ticiet man, šeit ir ierēķināti daudzi mani parādi.
Mans mīļais kungs, es pat nezinu, ko teikt...
Nesakiet neko. Esmu jums lielu pateicību parādā.
Liels paldies jums. Un lai Dievs jūs svētī.
- Vai saimnieks mājās? - Jā, kungs.
Es... esmu viņa tēvocis.
Vai tas dzīvnieks ņurd un rūc?
Jā.
- Un dzīvo Londonā? - Jā.
- Zirgs? - Nē.
- Varbūt govs? - Nē.
Suns.
- Cūka. - Nē.
Ēzelis.
Gan jā, gan nē.
- Es zinu kas tas ir, Fred! Es zinu! - Kas?
Tas ir tavs...
Tēvoci Skrūdž?
Dievs, stāvi man klāt.
Es... esmu atnācis uz vakariņām...
...ja atļausiet.
Protams, tēvoci! Laipni lūdzam! Nāciet iekšā!
Priecīgus Ziemassvētkus! Tas ir mans tēvocis, Ebenīzers.
Lūdzu, pasniedziet tālāk.
Tā, lūk. Labu ēstgribu.
Nākamgad vakariņosim pie manis mājās.
Es uzstāju.
Naudu es netaupīšu. Galu galā, kapā jau visu nepaņemsi līdzi?
Nepaņemsi vis.
Kavējas jau sešpadsmit minūtes.
Ko iedomājaties, nākdams tagad šurp?
Man ļoti žēl, kungs. Esmu nedaudz nokavējies.
Tik tiešām esi.
Lūdzu, ienāciet.
Tikai reizi gadā, kungs.
Tas vairs neatkārtosies. Vakar gāja tik jautri.
Tad nu paklausieties, Krečita kungs.
Es vairāk to nepacietīšu.
Un tāpēc...
es paaugstinu jums algu!
Priecīgus jums Ziemassvētkus, Bob.
Priecīgākus Ziemassvētkus, Bob, mans dārgais draugs,
nekā tos, kurus biju tev sagādājis iepriekšējos gados.
Es paaugstināšu tev algu un, kā vien varu, palīdzēšu tavai ģimenei.
To visu apspriedīsim
jau šovakar pie Ziemassvētku punša.
Bet no sākuma iekursim kamīnu.
Es gribu, lai jūs aizejat...
un nopērkat vēl vienu spaini ogļu
pirms uzliksiet vienu punktu uz "i", Bob Krečit.
Bet nu ejiet, Bob.
Mums ir jāuzdzīro.
Ejiet nu, Bob!
Jā. Jā, kungs. Nekavējoties.
Un Skrūdžs turēja doto vārdu.
Viņš darīja visu, ko bija teicis un vēl vairāk.
Mūsu mazajam Timam, kam kļuva arvien labāk, viņš bija kā otrs tēvs.
Viņš kļuva par labu draugu un labu saimnieku,
par labāko vīru, kādu šī vecā pilsēta redzējusi.
Un par viņu mēdza sacīt, ka viņš prot svinēt Ziemassvētkus.
Un kā teica mazais Tims...
lai Dievs svētī ikvienu no mums.
BEIGAS
ČĀRLZA DIKENSA "ZIEMASSVĒTKU DZIESMA"