Kā viņu lai pazīstu?
Vai katram ir tik viena dziesma?
Dziesmu ir daudz, bet vientuļa es.
Kur gan mīla ir?
Tev nav jābūt skaistulim,
Lai mani iekvēlinātu.
Es alkstu tava auguma, mīļais.
- No krēslas līdz ausmai. - Mani meklē tu.
Tev nevajag lielu pieredzi,
Lai valdzinātu mani.
Uz mani vari paļauties!
Parunāsim par olu, tevi un mani.
Tev nav jābūt bagātam,
Lai būtu dārgs tu man,
Nav jābūt foršam,
Nav dziesmas, kas tuvāka man būtu,
Ko lielāku es saņemt vēlos...
Puikas! Puikas!
Nedrūzmējieties ap mani.
Kad mīļā mani pameta,
Es jaunu mītni atradu
Vientulības ielas galā "Lauzto siržu" viesnīcā
Un teicu: "Jūtos tik vientuļš!"
Jūtos tik vientuļš!
Tik vientuļš,
Ka gribas man mirt.
Tev nav jābūt bagātai, Lai kļūtu man par draudzeni.
Tev nav jābūt foršam, Lai manu sirdi iekarotu.
Tu esi iekarojusi manu sirdi.
Mana mīlas dziesma skan tev.
Es vēlos būt
Ar tevi ilgi kopā.
Un alkstu tava skūpsta.
Viņa vecāki satikās tāpat kā visi.
Dziesma pārtapa mīlestībā,
un no mīlestības tapa ola.
Memfis?
Vai ar olu viss kārtībā?
Tā ir drošībā un siltumā.
Turi to cieši.
Liekas, viņš iekšā pakustējās.
Kā parasti...
mammas devās ķert zivis,
bet tēvi palika mājās perēt olu.
Vai tu tiksi galā, tēti?
Protams. Mēs pēc tevis ilgosimies.
Es mīlu tevi aizvien stiprāk.
Atā.
Atā, Norma Džīna. Viss būs labi.
Negribas no tevis šķirties.
Kad mammas aiziet,
mēs paliekam!
Kad saule nozūd,
mēs paliekam!
Jūtos tik vientuļš, ka gribas man mirt!
Klausiet dabas balsij! Saspiedieties cieši kopā.
Sildiet olu!
Saspiedieties cieši kopā.
- Stāviet aukstumā pēc kārtas! - Pēc kārtas.
Katram jāstājas pretī spalgajam vējam,
ja gribam pārciest bezgalīgo nakti.
Lai skan jūsu balsis, brāļi!
Slava Dižajam Pingvīnam,
kas pilda mūsu sirdi ar dziesmām, guzu - ar zivīm.
Man ir tik viena mīlas dziesma.
Nē, nē!
Kāda dzīves gudrība, brāļi un māsas,
ir augstāka par citām.
Tas nekas.
- Lai notiktu kas notikdams... - Nekas taču neatgadījās?
Nelaidiet vaļā olu.
Viss ir tip-top.
No pingvīnu pulka, kas dziedāja visu garo ziemas nakti,
Memfiss sauca visdedzīgāk,
lai saule drīzāk atgrieztos.
Vai viss kārtībā?
Es nezinu. Es neko nedzirdu.
- Vai viņš pagalam? - Mīļā!
Atdod man.
Tas nekas, Moris.
Tā mēdz gadīties, Memfis.
Jā.
Paga, vai dzirdi?
Es tevi dzirdu, draudziņ.
Tētis ir blakus. Viss ir labi.
Sveiks un vesels. Re, kur ir.
Tā ir viņa kājiņa.
Otra arī.
Cik savādi.
Atpakaļ, Murmuli!
Lai sauc viņu, kā grib.
Mazo Murmuli.
Viss kārtībā?
Auksti. Auksti. Auksti.
Gan jau pieradīsi.
Nāc pie tētiņa, dēls.
- Ko teiksiet? - Kājas ļodzīgas?
- Viņš ir normāls? - Nezinu.
Ko tu dari, puika?
Esmu jautrs, tēti.
Ko tu dari ar pleznām?
Tās arī ir jautras.
- Nedejo, kad citi redz. - Kāpēc?
Pingvīni tā nedara.
Nāc šurp. Kāp augšā. Sasildies.
Uzmani knābi!
Knābi.
Labs puika.
Kur viņas tik ilgi kavējas?
Kaut mums nebūtu jācieš bads.
Kāpēc? Neesam pildījuši pienākumu?
Kad tu ieraudzīsi mammu...
- Es izturēšos mierīgi. - Tu saprati.
Kā es zināšu, kura ir mana mamma?
Pēc līganās gaitas un līksmajiem vārdiem.
Kad viņa dzied, sirds gavilē.
Es viņas redzu!
Patiešām!
Sievas pārnākušas!
Murmuli, atpakaļ! Nē! Atpakaļ!
Murmuli!
Atvainojiet. Piedodiet. Murmuli!
- Mamma? - Murmuli!
Murmuli!
Mamma?
Murmuli, kur tu esi?
- Ak! - Tēt!
Kur ir mūsu mazulis?
Mīļā, es viņu atradīšu.
- Tu pazaudēji mazuli? - Viss būs labi.
- Mamma! - Ne no vietas!
- Nāc pie mammītes. - Nē!
Kas vainas viņa pleznām?
Tas ir tīrais sīkums. Ar laiku pāries.
Memfis, viņš ir dievīgs.
- Vai ne? - Paskat tik.
Es tev kaut ko atnesu.
Atver knābi.
Viņai tas sanāk tik jauki.
Labrīt, skolēni.
Labrīt, Violas jaunkundz.
Šodien mācīsimies svarīgāko no tā,
kas skolā apgūstams.
Kas tas ir?
Vai kāds zina?
Sīmor?
- Zivju ķeršana? - Nē.
Murmuli?
Neēst dzeltenu sniegu?
Nē, arī to ne.
- Sirds dziesma. - Paldies, Glorija. Jā.
Bez sirds dziesmas neesam īsti pingvīni.
Taču es nevaru jums to iemācīt.
Vai kāds zina, kāpēc? Kas pateiks?
Jūs nevarat to iemācīt,
jo katram pašam jāatrod sava dziesma.
Sevī dzirdam kādu balsi -
tas ir mūsu īstais es.
Paldies, Glorija. Lieliski, jauki.
Tagad paklusēsim.
Ieklausieties sevī.
Es dzirdu! Izsauciet mani!
Pa vienam, Sīmor.
Bezdibeņa malā es stāvu,
Pūlos nezaudēt galvu.
Man patika. Gribas mesties dejā.
Esmu gatava. Zinu savu dziesmu.
Tā jau domāju, Glorija.
Nakts lēni
Iezogas sirdī
Dzīves pabērniem.
Diena bēdu pilna
Pingvīnam,
Kas olu izdējis par daudz.
Tālāk pagaidām nezinu.
- Nudien jauki. - Skaista dziesma.
Tu dedz nepacietībā, Murmuli.
Dzirdu dipoņu.
Un atkal dipoņu.
Tu to dzirdēji?
- Jums patika? - Tā nav melodija.
- Nav? - Nē, mīļais. Melodija skan...
Kas tas tāds?
Memfisa un Normas Džīnas atvase.
Mazais hiphopa lēcējs.
Tas nav smieklīgi!
Nē. Itin nemaz.
Pingvīns bez sirds dziesmas nav pingvīns.
Laikam būšu kļuvis kurls.
Savu mūžu neesmu neko tādu...
Jums ir tik skaistas balsis. Savādi.
Vai attīstības stadijā kas atgadījās?
Nē. Perēšanas laikā viss bija kārtībā.
Vai ne, mīļais?
Jā. Ziema bija grūta.
Jā.
- Viņš izšķīlās nedaudz vēlāk. - Saprotu.
Varbūt viņš paliks viens.
Nesatiks savu mīlestību.
Vai tiešām nekas nav līdzams?
Ejiet pie Karakula k-dzes.
Ja kāds ko spēj, tā ir Karakula k-dze.
Tu neproti dziedāt?
Neproti dziedāt? Muļķības.
Katram pingvīnam ir sava dziesma.
Iemācīšu tevi dziedāt tā,
ka visiem zosāda uzmetīsies.
Vispirms jāatrod īstais noskaņojums.
Jautrs vai skumjš.
Varbūt vientulības izjūta.
Vai tu ko jūti?
Labi. Tagad izpaud savas jūtas.
Ļaujies iedvesmai.
Kas tad tas?
Es ļaujos iedvesmai.
Gribi satikt pingvīnmeiteni?
Lai viņa izdētu olu?
Jā.
Tad dziedi, netirinies. Ne kustības.
Ne kustības!
Mirdzi, zvaigzne debesīs...
Pietiks!
Sāksim vēlreiz.
Nedomā par miesu. Ielūkojies dvēselē.
Tevī ir jūtas. Nevaldāmas jūtas.
Tās pārņem tevi caurcaurēm.
Tās jāizteic, tu plīsti vai pušu.
Atver knābīti.
Jā, jā. Pacel galvu.
Un tagad... tagad...
Dziedi.
Šausmas! Posts!
Es nebiju piedzīvojusi neveiksmi.
Vēl nekad! Nekad!
- Bija jauki. - Pingvīniem tas nepiedien.
Viņš ir īpašs. Man tādi patīk.
Viņš nav īpašs. Parasts pingvīns.
Es varu pamest skolu.
Strādāšu. Kopā ar jums.
Vispirms tev jāiegūst izglītība.
Nostiprini balss saites.
Es mēģināšu, tēt.
Katrā ziņā. Kas jādara, lai gūtu uzvaru?
- Jācenšas. - Pareizi. Ļoti jācenšas.
Lešu ķert zivis.
Pirmajā grūtajā vasarā,
kamēr mamma un tētis...
mēroja ceļu uz tālo jūru,
Murmulis atrada klusu vietiņu,
kur savāds mazulis varēja būt brīvs.
Ko tu te dari, tizleni?
Neko. Un tu?
Neko. Taisos paēst pusdienas.
Vai te ir kas ēdams?
Kāju vai spārnu?
Nē. Mani nedrīkst ēst. Esmu pingvīns.
Tieši tā. Jūs, tizleņi, ēdat zivis.
Mēs, lidotāji, ēdam jūs un zivis.
Tā kā zivju vairs nav daudz...
Ņemšu sulīgākos kumosus.
- Es pirmais! - Lasies, kaku kule!
Es mēģinu sagādāt pusdienas.
Pagaidiet! Paskatieties!
Jā, savādi. Izdarīsim to pieklājīgi.
- Nostājieties rindā... - Kas tev uz kājas?
- Tā mantiņa? - Tūdaļ atkal panesīsies.
Aizveries! Tas ir gudrs jautājums.
Uz tādu jautājumu jāatbild.
Vārdu sakot:
Citplanētiešu laupītāji.
Velti pavaicāji.
Pacietību.
Izplatījumā ir dzīvas būtnes.
Radījumi. Gluži citādi.
Lielāki, niknāki un gudrāki.
- Paprasi, kā es to zinu. - Kā?
Reiz viņi mani nolaupīja.
Neticami.
Neticami? Tā ir taisnība.
Sēžu uz klints, nevienu neaiztieku,
un pēkšņi šie uzbrūk.
Kā lieli kroplīgi pingvīni.
Ar resnu mūli, bez spalvām,
bez knābja un ar izaugumiem.
Mani apčamdīja un sasēja.
Paņēma asu nūjiņu un man iedūra.
Tad es atslēdzos.
Ak kungs.
Kad pamodos, man jau bija tā mantiņa.
Putni mani ķircina: "Kā iet, Dzeltenkāji?"
Tas bija pazemojoši.
Un pēc tam?
Tas bija pazemojoši. Ko tu vēl gribi?
Viņi varēja tevi apēst.
Jā. Jā.
Mani brēcieni modināja viņos žēlastību.
Vai varu paļauties uz tavējo?
Gudrs gājiens, bet nevari vis.
Nē. Nē!
Ko tu tur dari, tizleni?
Kāp laukā.
Tūdaļ nāc šurp.
Vareni. Tu viņu palaidi. Vai ne?
Vajadzēja muldēt.
- Es esmu upuris. - Atslābsti.
Nelieciet saukt šurp tēvoci Endžiju.
Uz kurieni pošaties? Esmu upuris!
- Vienalga. Esmu izsalcis! - Kas dabūjams?
Zivis? Zivju nav. Pingvīni? Pingvīnu nav.
Ko mēs ēdīsim?
Ir pasaule, kurā varu patverties
Ar saviem noslēpumiem
Savā istabā,
Apslāpēdams vēlmi dejot,
mazais sēdēja pēdējā rindā,
iegrimis savos sapņos.
Kāda brīnumpasaule ir aiz ledājiem?
Vai maz ir kāda vieta,
kur pingvīnu mazulim ir labi...
bez savas sirds dziesmas?
Pirms neskaitāmām audzēm...
mūsu senči aizstāja spārnus ar pleznām.
Pirmoreiz nokļuvuši jūrā,
jūs baudīsiet viņu gudrā lēmuma augļus.
Tagad valda trūkums un neziņa.
Taču senā pingvīnu gudrība...
palīdzēs mums izdzīvot, brāļi.
Kāpēc viņš saka, ka mans dēls nebeigs skolu?
Esiet uzticīgi mūsu paražām...
un mūsu drosmīgās tautas cienīgi!
Mēs sarīkosim savu izlaidumu.
- Vai tiešām, mamma? - Protams!
Klusāk.
- Tēt. - Memfis.
- Uz priekšu, tīģeri. - Paldies, mamma.
Nezaudē ne mirkli!
- Nerunā ar svešiniekiem. - Skaidrs.
Sargies no jūras leopardiem un vaļiem.
Atceries, Noas.
Tas zellis nekam neder. Nekas labs tur nesanāks!
Puikas!
Pagaidiet!
Kā tu domā?
- Lec pirmais. - Nē, tu pirmais.
Beidz grūstīties!
- Kas tas bija? - Laikam pūkainītis.
Vai asinis redzamas?
Ko jūs gaidāt?
Glorija, dievinu tevi. Tiksimies biežāk.
Piedod. Es negribēju...
Arvien esmu gribējis sacīt - tu esi...
- Zivis. - Jā. Tāda kā zivs.
Nē. Zivis!
Zivis!
Piedod.
Glorija, kādu noķēri?
- Šoreiz ne. - Ņem.
- Paldies, ēd vien pats. - Ņem.
- Tu to noķēri, ēd pats. - Es gribu...
Klijkaija! Atdod!
Laid vaļā!
Tu palaidi viņu vaļā!
- Vai viņš elpo? - Katrā ziņā viņš neēd.
Tev nekas nekait?
Paņem zivi.
- Ko? - Paņem to stulbo zivi.
Paldies.
Nav par ko.
Šajā brīnumu pilnajā izlaiduma naktī...
labākā skolniece - Glorijas j-kdze.
Katru rītu mirstu,
Kājās neturos,
Skatos...
Skatos spogulī un raudu.
Dievs, ko ar mani dari?
Arvien esmu tev ticējusi.
Nu negūstu vairs mierinājumu.
Atrodiet kādu,
Ko iemīlēšu es.
Viņa ļoti cenšas...
Katru dienu
Es tik ļoti cenšos,
Tomēr topu izsmieta.
Man saka, prātā jūkot es,
Man galvā esot tikai vējš.
Vairs nav, kam ticēt man.
Kas tev vainas?
- Būtu labāk, ja tu... - Jā, zinu.
Klausītos.
- Piedod. - Nekas.
- Atvainojiet. - Atslābsti.
Tu vareni dziedi.
Mīļais, atrodi mani.
Paceliet pleznu.
Alkstu kādu iemīlēt.
Meklēju viņu malu malās.
Varbūt esmu kādam vajadzīga.
Kādam - vienalga, kam!
Tas kāds esmu es.
Alkstu kādu iemīlēt, es ciešu mokas.
Lai atrod mani viņš.
Kādu...
Iemīlēt.
- Ko tu iedomājies? - Tu visu sagandē.
Zūdi miglā.
Kur ir mans mīļais?
Atrodi mani, atrodi!
Labi, puikas. Pietiks.
Man ir šausmīgi bail.
Puikas!
Lieniet laukā, vai arī es ieniršu!
- Drošībā! - Jā!
- Tu rullē. - 9,8 balles.
- Desmit balles. - Par ko?
Aiziet! Uzbrūc!
Nobučo manu nosalušo pēcpusi.
Sardele, uzliešu kečupu un tevi apēdīšu.
Noķer mani!
Nāc. Pēc pusstundas ir jātinas.
Lasāmies prom.
- Draugs, vēlreiz. - Ko?
- To pašu... - Klikt-klikt.
Vēlreiz.
Es tāpat vien kustos...
Jauki.
Un tad tā.
Vareni! Satriecoši!
- Mazais ūsaini. - Skatieties...
Viņš aiziet. Nē, tas ir viņa purns!
Es zinu, kur jūs dzīvojat, klimpas.
Jā, uz zemes, treknais mūli!
Nāc ciemos, gumijas pakaļa!
Atā, resnais.
Forši! "Atā, resnais!"
Vai tu ilgi domāji?
Braši, garais.
Dod ķepu, dod ķepu.
Pa kreisi, pa labi - sanāk viss,
Uzmanību, dejoju es!
Man sanāk - nē, vairs nevaru.
Sāp vēders. Gribu čurāt.
Tu nenāksi, garais?
Vai tev padomā kas labāks?
- Nē. - Pūkainais, nāc mums līdzi.
Maikste, vai tev patīk burzīties?
Burzīties? Laikam gan.
Tad esi kopā ar mums, mazais.
Jo mēs te esam noteicēji!
Tas ir tik... negaidīti.
Negaidīti!
Kaut gan laiki grūti!
- Jā, trūkst ēdamā. - Visi sapīkuši.
Tik un tā no burziņa neatteiksimies!
Skatieties!
Viņš ēd akmeņus.
- Vai dzirdējāt? - Ēd akmeņus!
Viņam mutē bija akmens.
Nē, vecīt. Mīlas akmens.
- Ligzdai. - Uzvar tas, kam visvairāk oļu.
Vai skuķi jūs neinteresē?
Kas tas par joku?
Skuķi bez mums nonīks.
Kāpēc jūs nelasāt oļus?
Mēs paļaujamies tikai uz sevi.
Skaties un mācies, garā pīcka.
- Sirsniņ! Esmu te, skaistulīt!
Mīļumiņ, meitenīt.
- Vai es? - Nāc šurp, mīļumiņ.
- Nāc, meitieti. - Es tev patīku, vai ne?
Nē. Citreiz.
Nelecies, vecenīt!
Tieši tā tev patīk, jā!
Tu pati to vēlies, zaudēsi daudz.
Skatieties, kā mēs dejojam, dāmas.
- Kas tev iemācījis? - Milzenis.
- Nav vietējais. - Toties mūsējais.
- Padejo vēl. - Parādi, kā tirini pleznas.
- Nē, nē. Atvainojiet. - Citreiz.
Esat dabūjuši pa pauri?
Ejam.
- Lai paliek gribot. - Jā, sagaidīsim sezonu.
Tad rādi, ko tu spēj.
- Veči... - Mēs viņām patīkam!
Vai es viņām patiktu?
Tu jau viņām patīc! Tu esi bīstams!
Tu domā?
Tu tā dejo,
ka visas ir tev pie kājām.
- Es tā nesacītu. - Paskat tik. Cik viņš foršs.
Es tev ko teikšu.
Izņemot mani, tu esi pats apburošākais.
Tava patmīlība var kādu aizskart.
Jums skauž. Viņi kaut ko grib.
Mani!
Meitenītes, mambo!
Vēlreiz dejosim mēs mambo!
Mambo!
Viņš ir superīgs čoms.
Pūkainais, aiziet!
Man patīk pievilkšanas spēks.
Mani pievelk atmiņas.
- Pārāk tuvu. - Aiziet.
Veči! Uz kurieni dodamies?
- Uz citurieni. - Pārceļamies.
- Kas tas bija? - Kā lai mēs zinām?
- Mēs esam pingvīni. - Mazi pingvīni.
No kurienes tas būtu? Kaut kas ērmots.
- Ko viņš runā? - Par kaut kādu ērmu.
Ērmu nepazīstu. Ermīnu gan.
Viņš teica "ērms".
Nudien neizdibināms noslēpums.
Ko lai tagad iesākam?
Jānoskaidro, kas tas ir.
Es tev ko teikšu. Nāc tuvāk. Nebaidies.
Gribi zināt atbildi?
Un viss?
Neko citu negribi?
Tas ir viegli.
Ej pie Lavleisa.
- Tu esi ģēnijs, Ramon. - Paldies.
Pieņemu jūsu uzslavu.
- Paklanieties. - Tu esi labākais.
- Pietiks. - Kas ir Lavleiss?
- Viņš ir guru. - Ej pie viņa.
Viņš var atbildēt uz visiem jautājumiem.
- Tiešām? - Viņš nemēdz kļūdīties.
Paņem līdzi oli.
Pagaidiet. Man ir jūs jābrīdina.
Dāmas, nolaidiet acis,
jo es spēju hipnotizēt.
Jūs dzirdējāt balsi,
tagad redzēsiet Lavleisu vaigu vaigā.
Te, tagad pat.
Ziedojumu, lūdzu.
Un tagad uzdod jautājumu.
Lavleisa kungs!
Mana sieva pazudusi. Vai viņa ir dzīva?
Vai viņa dzīva? Nošķiriet melus no patiesības!
Runājiet ar mani, noslēpumainās būtnes!
Jā! Viņa ir laimīga un domā par tevi.
Vai viņai ir cits?
Viens olis - viens jautājums. Nākamais!
Ak, nesatricināmais, pavaicā,
vai es būšu tik bagāts kā tu.
Sapņos. Nākamais!
- Ej. - Nē, ej tu.
Kungi! Pa vienam.
- Esam kopā ar viņu. - Jā, kopā.
Viņam ir lielisks jautājums.
Neskaties viņam acīs.
Vai esat bijis citplanētiešu gūstā?
Kas tas par jautājumu? Nākamais!
Pagaidiet, kungs.
Klijkaiju ar tādu...
ar tādu gredzenu nolaupīja.
Tas ir mans svētais talismans,
ko dāvājušas noslēpumainās būtnes...
manā apgaismības ceļojumā...
uz aizliegto krastu.
Vēlreiz.
Uz aizliegto krastu.
Vai jūs redzējāt tās būtnes?
Es tās dzirdu! Tās runā manā balsī!
Augstākais spēks dara mani varenu!
Vai tās būtnes jūs apčamdīja? Sasēja?
Pietiks! "Vai apčamdīja? Sasēja?"
Par daudz jautājumu, nepietiks oļu!
Neesat man atbildējis ne uz vienu.
- Vai nebūs gana? - Katram kas jautājams!
Pietiks!
Jūs atvedāt svešinieku pie manis.
Viņš apšauba manas spējas! Salīdzina mani ar klijkaiju!
Balsis manī kliedz.
Tās vaicā: "Kas ir šis muļķis?"
"Saki, lai viņš augļojas un vairojas!"
Patiešām...
kāpēc lai mēs nevairotos?
Ko viņš teica?
Pārošanās laiks.
Es došos uz savu baudas guļvietu.
Dāmas, kura būs pirmā?
Pa vienai. Neaiztiec talismanu.
Pagaidiet! Kā būs ar mums?
Uzklausiet mani!
Šai pasaulē ir maz mīlestības.
Pievērsieties savam tuvākajam.
Pabužiniet viņu.
Un sirsnīgi apskaujiet.
Vēlreiz, mīļā.
Kas viņā tā valdzina?
- Kāpēc mani apskauj? - Viņš lika.
- Prom. - Tev taču patīk.
Tavā dzimtajā pusē ir akmeņi?
- Mēs nevācam akmeņus. - Kāpēc?
Dzīvojam uz ledus.
Kā jūs iekarojat dāmas sirdi?
Mēs dziedam.
- Tas ir smieklīgi! - Tu joko?
Nē. Mēs dziedam cits citam.
Kādam dziesma iepatīkas.
Vai tev kāda ir?
Reiz bija romantiska daiļava?
Varētu tā teikt.
Varbūt viņai ir draudzenes.
Mums nekas nesanāks.
Sācies mīlas laiks.
Tev tikai jādzied.
Es neprotu.
- Tu esi putns. - Visi putni dzied.
Es nečivinu kā putniņi.
Labi.
Atrodiet man kādu.
Ko viņš dara?
- Laikam dzied. - Tā nav dziedāšana.
Izklausās pēc pirmsnāves gārdzieniem.
Kad viņa dzied, sirds vai plīst.
Tev ir liela ķibele.
- Nekas. Mēs palīdzēsim. - Jā?
- Protams. Palīdzēsim. - Palīdzēsim?
- Tiešām? - Jā! Es tev ko pateikšu.
Nāc tuvāk. Vai tu gribi dziedāt?
- Tiešām gribi? - Protams.
Tas ir pavisam vienkārši.
Ja es spētu dziedāt, viss būtu citādi.
Tu dziedāsi. Tikai dari to, ko es likšu.
- Labi. - Vai es teicu "labi"?
- Nē. - Nē. Ko es teicu?
- Lai daru, ko liksi. - Visu, ko likšu.
Bezdibeņa malā es stāvu,
Pūlos nezaudēt galvu.
Nakts lēni iezogas
Sirdī dzīves pabērniem.
Diena bēdu pilna
Pingvīnam, kas daudz ko liek uz spēles.
Mīlēšu tevi, kā vēlies tu,
Tevi cieši apskaušu.
Spogulis stingi raugās tevī
Un saka:
"Pagrozi pēcpusi!"
Nekas nesanāk.
Skaiti lūgsnas, kaut netici tām.
Puikas! Puikas!
Puikas!
Murmuli?
Murmuli.
Vai tu dziedi?
Protams, es! Vai tev patīk?
Patiktu, ja tu pats dziedātu.
It kā jau pats arī dziedāju.
Pagriezies.
- Pagriezies. - Kāpēc?
Kāpēc ne?
- Tā jau domāju. - Jā.
Kā tu iedrošinājies?
Lai mans augums tevi nebiedē. Es tevi mīlu.
Glorija, lūdzu!
Glorija, pagaidi!
Murmuli, kāpēc tu to izdarīji?
Kas gan man atlika.
Diena bēdu pilna...
Glorija!
Dziedi šai ritmā!
Tu mani mulsini.
Nesanāks, mīļais!
Tik lēni...
Tik lēni dzīves...
Dzīves pabērnu sirdīs.
Diena bēdu pilna
Pingvīnam, kas daudz ko liek uz spēles.
Spogulis stingi raugās tevī
Un saka: "Nekas nesanāk."
Skaiti lūgsnas, kaut netici tām.
Dziedi un aizmirsti bēdas!
Dejo!
Nakts lēni
Iezogas sirdī dzīves pabērnam.
Diena bēdu pilna
Pingvīnam, kas daudz ko liek uz spēles.
Spogulis stingi raugās tevī
Un saka: "Nekas nesanāk."
Skaiti lūgsnas, kaut netici tām.
Dziedi un aizmirsti bēdas!
Dejo!
Dejojiet, dejojiet, dejojiet!
Murmuli!
Skatieties, skatieties!
Mani brāļi!
Tu esi tik skaista!
- Nav tiesa, ka mīla zudusi! - Murmuli!
- Nav tiesa, ka alkt mīlas ir slikti! - Murmuli!
Kauns!
Kā viņi uzdrīkstas?
Kur ir Noass? Viņi nav valdāmi.
Memfis. Tas ir tavs dēls Murmulis.
- Murmulis? - Murmulis.
Nē, nē. Mambo!
Mīļais, stāsta, ka...
Noas, kas notiek!
Tā bija slikta zīme. Tagad sācies dumpis!
Izbeidziet! Izbeidziet!
Izbeidziet to nejēdzību!
Tūdaļ pat izbeidziet!
Lūdzu, valdieties!
Jūs atvedāt pie mums to ķerto!
Esat zaudējuši prātu?
Mēs izklaidējamies, kas gan tur ļauns.
Tradīciju noliegšana radījusi deficītu!
Vai varētu izteikties skaidrāk?
Viņš domā, ka manis dēļ trūkst ēdamā.
Lai mēs izdzīvotu, ir jābūt saskaņai.
Jūs un jūsu izlaidība...
aizskar Diženo Pingvīnu!
Viņš vairs nebūs dāsns!
- Viņš valda pār visu. - Viņš dod un ņem.
Dejošana nevar izraisīt badu.
Kas to izraisījis, ja ne pagānu dejas?
Liekas, iemesls meklējams tālu, tālu.
Pasaulē ir daudz nesaprotama.
Neizskaidrojami noslēpumi.
Citplanētieši.
Viņš ir jucis.
- Citplanētieši esot gudri. - Viņš zaudējis prātu.
Varbūt gudrāki par mums.
Padzinis zivis un nu murgo!
- Es tev ko pateikšu. - Nepieskaries man, mošķi!
Brīvdomība rada šķelšanos, un šķelšanās mūs pazudinās.
Tev, Jautrās Pleznas, ir mūs jāatstāj.
Ne soli, dārgais.
Tu drīksti te palikt, tāpat kā tie vecie muļķi.
Norma Džīna, es tikšu galā.
Atsakies no tā saucamajiem draugiem,
no dīvainajām domām un uzvedības.
Ja mēs būsim ticīgi,
zivis atgriezīsies.
Dēls, man pašam kāja paslīdēja.
Tā ir maksa par manu nevērību.
Kāds tam sakars ar Murmuli?
- Tāpēc viņš ir tāds. - Kas viņam vainas!
- Mūsu dēls ir dīvainis. - Viņš nav dīvainis.
- Tici man. - Kā tu vari tā teikt?
Viņš nokrita, kad vēl nebija izšķīlies!
Nabaga Murmulītis.
Mamma, man nekas nekaiš.
Kaiš gan, dēls.
Mūsu dēļ beidz jel tirināt pleznas.
Tēvs runā prātīgi. Jūti viņam līdzi un visu nožēlo.
Tas ir bezjēdzīgi.
Augstprāti, mums nekas cits neatliek!
Nē, pagaidi.
Lūdzu, dēls. Tas nav grūti.
Es nespēju mainīties, tēt.
Man pietiek, brāļi.
Ej prom!
- Murmuli. - Nekas, mamma. Nekas.
Gribu tev ko teikt.
Uzzinājis, kas notiek ar zivīm,
es atgriezīšos.
Palaidiet mani.
- Murmuli, neaizej. - Neiejaucies.
Tēt, tas nav taisnīgi.
Glorija, klausi tēvu.
Mani radi viņu arvien noniecina!
Noniecina!
No nelāgas ģimenes viņš esot nācis,
No nelāgas ģimenes.
Viņš esot slikts,
Tik slikts!
- Taču zinu - viņš ir bēdīgs. - Tik bēdīgs.
Nekad neaizmirsīšu mūsu barvedi.
Dziesmā daudzinām savu draugu Murmuli.
Aprobežotā muļķa tautiņa, nekam jūs nederat!
Kopā esam vareni.
Mēs ticam mācībai.
Mēs ticam.
Nepārdzīvo. Tēvs mani arī sauca par nelaimes putnu.
Re, kāds esmu!
Ko tas līdz?
Viņam jānoskaidro, kas noticis ar zivīm.
- Kā? - Gan viņš ko izdomās.
- Citplanētieši. - Ko?
- Parunāšu ar viņiem. - Kā viņus atradīsi?
- Lavleiss. - Tu viņam nepatiki.
Atmodināšu viņa dvēseles cēlo pusi.
- Kā? - Ar bargu sodu?
- Ar neiedomājamām mokām? - Ar iedomājamām?
- Ar dziedāšanu? - Nē!
Vai kāds mani atradīs...
- Ledus lūst! - Lavīna!
Lavleis! Vai tu esi te?
Vai esam nelaikā?
Nācām bez brīdinājuma, bet...
Tikai viens jautājums:
Kur ir noslēpumainās būtnes?
Kāpēc viņš nerunā?
Lavleis, vai viss kārtībā?
- Kā nelabā apsēsts. - Viņam uznākusi lēkme!
- Atveriet knābi. - Mēli ciet.
Viņš smok nost. Tā parikte ap kaklu.
- Kāpēc tu uzreiz neteici? - Uz trīs.
Paklausieties! Nē! Draugi!
Viņam sāp.
Vai ir labāk?
No kurienes tā mantiņa uzradusies?
- Viņam uzdāvināja. - Noslēpumainās būtnes.
- Neuzdāvināja? - Nē.
Pats nesaprot, ko runā.
Tu peldēji, un tā uzmaucās tev kaklā.
Nevar būt. Viņš ir guru.
Tu esi redzējis kādu noslēpumainu būtni?
Patiesībā.
Nē.
Es zināju! Tie ir tīri meli.
Tā mantiņa kādam pieder.
Ja viņus atradīsim, viņi varēs to noņemt.
Parādi, kur to uzgāji. Viņi mums palīdzēs. Mums abiem.
Divi vārdi, trīs zilbes.
Vai tu mirsti?
Pagaidi. Tu izlaidīsi garu.
Tu laid ārā gāzes.
Viņš domā, ka ir jūras zilonis.
Nē, nē. Ejiet pāri kalniem.
- Pāri kalniem! - Uz jūras ziloņu zemi?
- Aiz jūras ziloņu zemes? - Aiz jūras ziloņu zemes!
- Pagaidiet. - Ko?
Es dzirdu balsis.
- Skan balsis. - Kur?
- Tās atnes vējš. - Murmuli!
- Klausieties. - Jautrās Pleznas.
Glorija?
Viņa tev seko. Iegrābusies tevī.
Nevar būt, ka tā esi tu.
Protams, es.
Ko tu šeit dari?
Nav tiesa, ka mīlestība zudusi.
Nav tiesa, ka alkt mīlas ir slikti!
Uz kurieni dodamies, Raitsolīt?
Nē, nē. Ja nu tu neatgriezies.
Būtu labi.
Tu tur dzīvo. Es ne. Tas ir, mēs ne.
Kā saglabāsim olu? Ja mums tā būs.
Ola nedarīs mani laimīgu.
Tu tā saki tagad, bet ko teiksi, kad ik draudzenei būs ola?
Man būsi tu.
Tagad viņš zvērēs mūžīgu mīlestību.
Glorija...
Es esmu īpašs. Man jābūt brīvam.
Vaina ir manī, nevis tevī.
Neesmu gatavs nopietnām attiecībām.
Viņš viņu atraida. Paskatīsimies.
Lai ko tu teiktu, palikšu kopā ar tevi.
Neizliecies, ka neesi priecīgs.
Viņš ir savalgots.
Tev liekas, ka tu esi neatvairāma?
Tūdaļ tev būs jādzird kas netīkams.
Glorija ir tik skaista, tik apdāvināta.
Ko?
Tu spēj izdziedāt augstās skaņas.
Tev nepatīk, kā es dziedu?
Tu dziedi tīri labi.
- Tīri labi? - Tīri labi.
- Manuprāt, mazliet uzspēlēti. - Ko?
Pārāk bezgaumīgi.
- Bezgaumīgi? - Jā.
Un tu tirinies uz vietas,
rausties kā stulbenis.
Stūrgalvīgais muļķa rausteklis!
Sadeva pretim.
Draugs, tu pareizi rīkojies.
Bez tevis viņai būs labāk.
Viņa atradīs uzticamu, mīlošu čali,
viņiem būs liela ģimene.
Tad viņa kļūs veca un resna...
Ramon! Viņam ļoti sāp sirds!
Nepaturi to sevī, ļauj vaļu jūtām.
Ļauj vaļu jūtām. Ļauj vaļu.
Uz brīdi novērsieties.
Ja tā viņu pametīs,
Viņa sirds būs salauzta.
Neaizej, mīļā!
Es jūs lūdzu.
Vairs nedziediet.
Viņa teica: "Gana pļāpāts, metas nelabi."
Es apklusu. Zini, ko viņa teica?
"Tu nekad ar mani nedalies."
- Pietiks. - Ļauj vaļu jūtām.
Ļauj vaļu jūtām.
- Man nav bijis veiksmīgu romānu. - Apskaujiet viņu.
- Es ļāvu jūtām vaļu. - Labi.
- Es ļāvu jūtām vaļu. - Zinu. Nomierinies.
Vai tu vari iet?
- Kas tā par smaku? - Tas nebiju es!
Pūkainais, mēs tev sekosim. Ved mūs!
Jūras ziloņi taču neēd pingvīnus?
Liekas, ka viņi ir zālēdāji.
- Ko? - Gremo ūdenszāles.
Aiziet, Lavleis.
Lecam.
- Gatavi? Aiziet. - Gatavi?
Es varu. Varu. Jāapmāna sevi.
Labāk pazūdiet. Jūs nedrīkstat te nākt.
- Mēs iziesim cauri. - Esam kopā ar viņu.
Jūs taču nedosieties tajos kalnos...
un sniega vētrās?
Dosimies, ja ceļš vedīs uz liegto krastu.
Ka nesatiekat iznīcinātāju.
Svešinieku iznīcinātāju?
Jā gan. Uzšķērdīs jūs, ne aci nepamirkšķinājis.
Viņi apkauj visu dzīvo radību.
Vai zivis arī?
Visu dzīvo radību.
Viņi ir nežēlīgi, vecīt. Nežēlīgi.
Izvelk krastā pat milzu vali,
sacērt gabalos...
un prieka pēc apēd.
Esi liels valis.
Un tad pēkšņi -
tikai uzkožamais.
Viņi ir jāaptur.
Jā? Kā tu grasies to izdarīt?
Varbūt ar viņiem jāaprunājas.
Jāmodina viņos žēlastība.
Skaists plāns.
Kad izdosies to īstenot, paziņo mums.
Iesim tālāk, Lavleis.
Visu labu, Lavleis.
Cauri būs, draudziņ.
Kas tas par troksni?
Trokšņa nav.
- Ne elsienu, ne šņācienu. - Kur Lavleiss?
Reizēm pingvīni mirst vientulībā.
Vai viņš devies uz laimes zemi?
- Varbūt. - Nē. Manuprāt, turp.
Iesim.
Lavleis?
Vai tur kāds ir?
- Nebļausties. - Kāds var izdzirdēt.
Pēdas neizskatās visai labi.
- Te viņš atpūties. - Viņš šļūc uz vēdera!
- Nē, šurp. - Jā, tur.
- Tev taisnība. - Viņš ir tur. Lavleis!
- Skatieties. - Esam klāt.
- Tev nekas nekaiš? - Turies, čalīt.
Kas tad tur?
Skat. Pietiks visiem.
Turies, Lavleis. Viņi ir tuvumā.
- Kāpēc visu atstājuši? - Nezinu.
- Saki, ka mēs nemeklējam kašķi. - Nemeklējam!
Esam te.
Turies, draudziņ.
- Nu gan nav labi. - Saglabā mieru.
- Nu gan nav labi.
- Nesaglabā mieru! - Krītam panikā!
Pataisīs mūs par uzkožamajiem.
Mēs visi mirsim.
Turieties pa gabalu no ūdens!
Neleciet ūdenī!
Lavleis, nelec ūdenī!
Paliec, kur esi!
Vāc prom savu pretīgo mēli!
- Vai viņi spēlē badmintonu? - Izklaidējas pirms vakariņām.
Līksmojiet!
Turies!
Paldies, brāli!
Es nenobijos! Es nenobijos!
Skaisto brāli, paldies!
Aiziet, Lavleis! Tu spēsi!
Pietiks!
Šodien jūs nepavadīs veiksme.
Jums ir darīšana ar Lavleisu!
- Un ar Murmuli. - Parādi viņiem.
Pazūdiet, velnišķīgās zivis!
Pareizi!
Peldiet pie mammas!
Kā viņam tas izdevās?
Tikšu klāt jūsu dēliem un meitām.
Noskatīšu ar ļaunu aci.
Vesels lērums kuģu.
Tie valdīs pār pasauli.
Tie par visu vainojami.
Negribu zināt, kālab tie ir te.
Es tev ko pateikšu.
Te ir ceļa gals. Cauri.
Tu darīji visu, kas pingvīna spēkos.
- Atradi svešos. - Mēs to apliecināsim.
Tavējie maldīgi par tevi sprieda.
Tagad dosimies mājās.
Dosimies gan.
- Vai drīkstu ko lūgt? - Jā.
- Ko tad? - Parūpējieties par Gloriju.
- Un par mammu. - Ko?
Ja jūs satiksiet tēti,
pasakiet viņam, ka es mēģināju palīdzēt.
Par ko tu runā?
Neļaušu atņemt mums zivis.
Ko tu gribi darīt?
Ardievu, draugi!
Viņš to izdarīja!
Neticami.
Kā pateiksim mammai, ka dēls pagalam?
Nav vis pagalam. Skatieties.
Viņš ir galīgi ķerts!
Pirmais lidojošais pingvīns!
Viņš bija ļoti drosmīgs?
Grūti pateikt. Drosmīgāks par citiem.
Tas esmu es, Lavleiss,
agrāk dēvēts par guru!
Es stāstīšu par tevi, Jautrās Pleznas,
ilgi pēc tavas nāves!
Vienaldzības saniknots,
viņš ilgi tiem sekoja, kad tie jau bija nozuduši skatienam.
Viņš devās tālāk nekā mēs,
tik tālu, ka nebija cerību atgriezties.
Viņu satvēra spēcīgā straume...
un nesa pār milzīgo okeānu...
uz nezināmu pasauli.
Atvaino. Kur es esmu?
Tu esi paradīzē, Deiv. Pingvīnu paradīzē.
Netālu no Imperatora pingvīnu zemes?
Tā ir tur, kur vēlies.
Izpeldies. Ūdens ir īsts.
Viņš tuvumā ieraudzīja svešos.
Viņi bija tādi kā klijkaijas stāstā.
Piedodiet, kāpēc jūs atņemat mums zivis?
Neglīti, lieli pingvīni, ar resnu mūli, bez spalvām.
Kāpēc jūs atņemat mums zivis? Jūs bendējat mūs nost.
Nē! Pagaidiet!
Sveiciens no Imperatora pingvīnu zemes. Labdien.
Kāpēc jūs atņemat mums zivis?
Varbūt jūs nezināt, ka mēs ciešam badu.
Es neizsakos gana saprotami? Runāju skaidrā pingvīnu valodā.
Jūs nesaprotat? Jūs zogat mūsu zivis!
Lūdzu, runājiet ar mani!
Dieva dēļ, jūs zogat mums zivis.
Pēc trim dienām viņš zaudēja balsi.
Pēc trim mēnešiem...
viņš gandrīz zaudēja prātu.
Vai tu atradi zivis, mīļais?
Mamma?
Sveiks, mīļais!
Pūkainais, lai ko viņi sacīja, mēs arvien tev ticējām.
Tātad tu drīz atgriezīsies?
Ļauj viņam paēst.
Ēd, Deiv. Nepievērs mums uzmanību.
Pietiks visiem.
Viss kārtībā. Mēs varam pagaidīt.
Skaties, mamma!
Te ir tik daudz ēdamā!
Mamma!
- Tas ar jocīgajām pleznām? - Laikam gan.
Domāju, viņš pagalam.
Acīmredzot nav vis pagalam.
Klausieties. Man ir lieliski jaunumi.
Es zinu, kas ņem zivis!
- Nolaupījuši viņam smadzenes. - Svešie.
- Es satiku viņus. - Ķertais atgriezies.
Svešie ņem mūsu zivis.
Jāpasauc Noass un vecajie.
Paklau.
Dīvaini, ka tevi atkal redzu.
- Viss kārtībā? - Atceries Sīmoru?
Jā. Sveiks, Sīmor.
Kuri ir tavējie?
Visi.
Mēs mācām viņus dziedāt. Viņš māca ritmu. Es - blūzu.
- Tātad... - Es vēl gaidu savu dziesmu.
Vareni! Es negribēju...
Es uzzināju, kas ņem zivis.
Viņi ir lieli un neglīti, bet...
viņi daudz ko prot un dodas šurp.
Vai tiešām?
Drīz būs klāt. Viņi grib mums palīdzēt.
Tagad tu esi viņu pusē?
Viņi nerunā mūsu valodā, bet to saprot.
Laikam tu joko.
Mums visiem tā jādara. Viņi ieklausīsies.
Kāpēc?
Es nesaprotu, bet tas līdz.
- Tas hiphopa lēcējs. - Ar jokainām kājām.
- Pūkainis! - Garais!
Maikste!
Tu uzdrīkstējies atgriezties?
Viņš atradis svešos, tie ņemot zivis.
Viņi nākot, un visiem būšot tā jādara.
Nav nekādu svešo!
Murmuli, pagriezies.
Vai tā ir viņu parikte?
Jā, bet nebaidieties. Ar to var mani atrast.
Tu atvedi viņus pie savējiem?
Paga. Tu pats teici, ka svešo nav.
Nav gan.
Ja būtu, tikai nodevējs vestu viņus šurp.
Viņiem jānāk.
Viņi taču ņem mūsu zivis. Viņi var mums palīdzēt.
Tikai Dižais Pingvīns dod un ņem!
Svešie visu sagandēja, viņš ne.
Tas muļķis ņirgājas par mūsu ciešanām.
Mēs badojamies, bet viņš liek dejot!
Ievērosim savas tradīcijas...
vai pakļausimies pretīgiem muļķa murgiem?
Parādi, kā tu kustini kājas.
Jā, parādi, Murmuli.
Tas ir gluži vienkārši.
Nē, nē!
Nē, nepakļaujieties!
Pareizi.
Nepakļaujieties! Pretojieties!
Pretojieties šīm aplamībām!
Paceliet balsis, brāļi.
Celiet iebildumus pret šo tirināšanos!
Parādiet, kā jūs dejojat.
Sanāk.
Aiziet.
Ņemieties, ņemieties.
Jā! Atcerieties mūsu mācību!
Lai pasaule nodreb!
Kad visi ies zudumā,
mēs paliksim!
Draugi!
- Mamma. - Mans zēns.
Mans burvīgais zēns.
Tu esi lielisks.
- Pūkaini! - Kā mēs tevi gaidījām!
Kur ir tētis?
Liec mierā to muļļu.
- Tavs tēvs... - Ko?
Nāc, es tev parādīšu.
Tēt?
Murmuli?
Vai tas tiešām esi tu?
Protams, tēt.
Es domāju...
Tēti.
Nevienu pašu dienu...
neesmu labi pret tevi izturējies.
Tēt.
Padejo viņam, tēt.
Padejo ar dēliņu.
Piedod man.
Es vairs nedzirdu mūziku.
Tā vis nav.
Dejojot jādzied ar visu augumu.
Lūdzu, mīļais. Tev sanāks.
Kustini kājas.
Pareizi.
- Redzi nu? - Cik laba sajūta.
Tev nav jābūt skaistai,
Lai mani iekvēlinātu.
Es alkstu tava auguma, mīļā
No krēslas līdz ausmai.
Tev nav jābūt bagātai, Lai būtu dārga man.
Tev nav jābūt foršai, Lai manu sirdi iekarotu.
Nav dziesmas, kas tuvāka man būtu,
Ko lielāku es saņemt vēlos...
Zuzīt!
Tagad jādejo.
Sākumā bija viens. Tagad vai biezs.
- Viņi grib ko teikt? - Kas par lietu?
- Esam atņēmuši viņiem barību. - Jāpalīdz.
Aizliegsim zveju.
Kāpēc mums jārīkojas?
Bariņš nelidojošu putnu pasaules malā.
Negribu pasauli bez pingvīniem!
Ko lai iesākam?
Uzliksim zīmi: "Zvejot aizliegts!"
Tas līdzinās mīlestībai,
kas ir tevī.
Ak, mīļā, tieši tā.
Tas ir kā džungļos...
Es dažreiz brīnos, kā es vēl turos...
IVANA BASTIANIČA PIEMIŅAI 1981 - 2005
FILMA VELTĪTA
N. ENRAITAM - M. DŽONSONAM R. MAKNĪLIJAM GRĪNAM
S. IRVINAM
Subtitrus adaptēja: SDI Media Group