Džeimss un Sintija Grīni?
- Jā. - Nāciet, lūdzu.
ASV ADOPCIJAS DIENESTS
Tā. Džeimss un Sintija Grīni.
Oukleinrouda trīspadsmit, Stenlijvilla.
Jā.
Pagaidiet. Jūs neatbildējāt, kādēļ esat piemēroti.
Mēs zinām. Tur nebija daudz vietas.
Mums ir tik daudz, ko teikt.
Arī šeit, ceturtajā lapā.
Atbildot uz,
"Kāda pieredze vai pieredzes
jūs vislabāk sagatavojušas,"
esat uzrakstījuši "Timotijs".
Jā.
Jums ir iespēja tikai tad,
ja būsiet pilnīgi atklāti.
Saprotam.
Tādēļ gribam izmantot tikšanās laiku, lai izstāstītu savu stāstu.
Labi.
Jums jāzina viens.
Tam būs grūti noticēt.
Viss sākās pagājušajā septembrī.
Mēs mēģinājām jau vairākus gadus,
un Dr. Hanta beidzot mums to pateica.
Pirmkārt, jūs nevarējāt censties vēl vairāk.
Vai izdarīt vairāk.
Esam izpētījuši visas dārgās medicīnas iespējas.
Taču pienāk brīdis...
Kad jums ir jāpieņem...
Man tiešām žēl.
Pagaidiet!
Nāc, mīļumiņ. Nāc.
Vai tu vari nospiest pogu? Spied.
Lieliski! Ko gan es bez tevis darītu?
Sit pieci!
Mēs braucām mājās.
Atgriezāmies darbā, un diena ritēja tālāk.
Iegādāsimies kucēnu.
Es negribu kucēnu!
STENLIJVILLA Globālā zīmuļu galvaspilsēta.
BRĪDINĀJUMS PAR SAUSUMU
TAUPIET ŪDENI
GLĀBIET RŪPNĪCU
- Atā. - Atā.
KRADSTAFA MĀJA UN ZĪMUĻU MUZEJS
DARBA LAIKS Pirmdiena-Sestdiena 9.00-17.00
Svētdien slēgts ATVĒRTS
Sveiks, Tomij.
Lūdzu. Tiksimies iekšā.
GLĀBIET RŪPNĪCU TIKŠANĀS OTRDIEN
Malacis.
STENLIJVILLAS ZĪMUĻU RŪPNĪCA
Kā jau visi labi stāsti,
Stenlijvillas zīmuļu rūpnīca,
šis muzejs un šī pilsēta sākas ar sapni.
Stenlijs Kradstafs, mūsu patrons.
Šis ir viņa galds. Lūdzu, nāciet.
Esi izsalkusi?
Čau, māšele!
Pārbaudu, vai rītdien viss ir spēkā.
Mēs paši labprāt uzņemtu viesus.
Bērni nopirka Bārtam jaunu grilu. Tas ir fantastisks.
Labdien, šeit Alens Rasts no Žēlsirdīgo māsu slimnīcas.
Lūdzu, piezvaniet man, lai vienotos par atlikušo rēķina daļu. Paldies.
Mīļā.
Mēs dzīvosim tālāk.
Redzat, mums šeit ir mazliet māla.
Bet lai zeme būtu auglīga...
... un laba stādu dobei jūsu dārzā,
rociet 30-45 cm dziļumā.
Es to nespēju. Nespēju dzīvot tālāk.
Paej malā.
Gadiem mēs domājam par to,
kāds būtu mūsu bērns.
Beidz.
Mēs varam dzīvot tālāk rīt.
Tikai šovakar,
vai mums var būt bērns?
Tu dzirdēji, ko teica daktere.
Padodies! Padodies.
Lūk! Nekad nepadodies!
Mūsu mazais
nekad nepadotos.
Zini, par ko vēl es domāju?
- Es nespēju. - Mūsu mazajam
būtu tava labā sirds.
Tas nav smieklīgi, Džim.
Bet mūsu bērns gan daudz smietos.
Nevis par citiem cilvēkiem,
vai par rupjiem jokiem,
bet...
Nu tā kā tēvocis Babs.
Jautrs kā tēvocis Babs.
Zini,
tāds bērns, kam vienmēr var ticēt.
Godīgs. Gribi, lai viņš nemelo.
Jā. Tieši tā.
Bet mūsu mazais nevar būt ideāls.
Ne jau no tiem garlaicīgajiem, ideālajiem bērniem.
Paklausies!
Pārāk godīgs.
- Jā! Tas derēs. - Jā! Jā!
pārāk godīgs
- Vai mūsu bērns būs muzikāls? - Noteikti.
Mana klarnete, tavas bungas vai...
Es nezinu, kādu instrumentu.
Es tikai zinu, ka mūsu bērns...
Būtu satriecošs!
- Pilnīgi piekrītu. - Mūsu bērns būtu satriecošs!
Pieraksti.
Mākslinieks.
Pikaso ar zīmuli.
Jā.
Optimists.
Mīlošs un mīlēts.
Ko tu domā par sportu?
Tu biji briesmīgs futbolists.
Nav taisnība.
Tā nav.
Es biju ļoti lempīga.
Labi. Paklausies. Paklausies.
Tikai vienu reizi mūsu
satriecošais bērns,
iesit uzvaras vārtus.
Tačdauns! Grīn!
Jā! Tas ir mūsu puika!
Ko nu?
Nolijis.
Viss būs labi.
Mīļais, tu kaut ko teici?
Es teicu, ka...
Ko?
Šķiet, tas ir pazudis.
Džim.
Pagaidi. Pagaidi.
Sveiki.
- Sveiks. - Sveiks.
Es esmu Timotijs.
Tas ir izplatīts vārds.
Vai varam tevi notīrīt?
Jā, vai jums ir dvielis?
- Jā, ir gan. - Jā.
Šķiet labs.
911. Ziņojiet par notikušo.
Jā, es gribētu paziņot par pazudušu...
Šeit Džims Grīns. Oukleinrouda 13.
Sveiks, Džim. Šeit Mārtijs no rūpnīcas.
Mazliet piestrādāju.
Ā, Mārtijs.
Pie mums ir nonācis...
Jēziņ, nezinu, kā lai to pasaka.
Vai kāds ir ziņojis par pazudušu...
Džim? Džim, tu tur esi?
Es reiz aizbēgu no mājām.
Vairs neatceros, kādēļ.
Netiku pārāk tālu.
Kā ar tevi?
Vai tu aizbēgi no mājām?
Nē.
Nāc.
Tavi vecāki noteikti ir uztraukušies un
izbrīnīti.
Sindij!
Mīļā!
Tev kaut kas ir jāredz.
Vispār kaut kas ir jāredz tev.
Sveiks.
Skat, kas ir pavisam tīrs.
- Vai tās... - Jā.
Lūdzu, neprasiet par lapām.
- Labi. - Neprasīsim.
Bet varat tās aplūkot.
Ja vēlaties.
Visiem tādas nav.
Jā.
Vai tu iebilstu,
ja es...
Piedod.
Tagad man prātā šaudās vēl vairāk jautājumu.
Mīļā, paskaties dārzā.
Es tikai iziešu laukā.
Sveiks.
Sveiki! Donij!
Viltus trauksme!
Domājām, ka ielaušanās.
Tā bija tikai jenotu saime,
ko mēs... Es tos aizdzinu, viss ir...
- Viss ir labi. - Tiešām?
Jā, tiešām. Viss kārtībā.
Džim, vai tu ko noklusē?
Nu.
Nē. Kādēļ jautā?
Beidz, Džim. Mums ir jātaupa ūdens.
Nodod laistītāju, un mēs pievērsim acis.
Bet lija lietus.
Nē, nelija vis.
Ja vien tas lija tikai tavā dārzā.
Kas to būtu domājis?
Satriecoši, ko?
Nu, Grīn, tev šodien veicas.
Jā, tā ir.
Lūk. Tu domāji pareizi.
Atpakaļ, tā. Labiņi.
Paldies.
Lūdzu.
Mums garšo svaigs,
veselīgs ēdiens. Daudz dārzeņu
no pašu dārza.
Esmu slavena ar tomātiem.
Es daudz konservēju.
Bet arī cieši ticu vēlīnām uzkodām.
Kā jums klājas?
Labi.
Tas ir Džims, es esmu Sindija.
Jā, vari mūs saukt...
- Sindija un Džims. - Sindija un Džims.
Kādēļ gan?
Tas nekas. Tu vari...
- Saukt mūs par Grīna kungu un kundzi. - Grīna kungu.
Ne daudzi tā dara, bet...
Mamma, beidz.
Tēti.
Džim, vai varam aprunāties?
- Viņš mani nosauca par mammu. - Jā.
- Viņš tevi nosauca par tēti. - Es zinu.
Sarakstā bija piecdesmit četri meiteņu vārdi
un tikai viens zēns, tas bija...
Timotijs.
Viņš ir mums?
Man tā sāk šķist.
Uzmanīgi.
Jā.
Uzmanīgi, uzmanīgi.
Lūk.
Un pēkšņi
viss bija mainījies.
Te nu viņš bija, ar visām lapām.
Nebija svarīgi, kur viņš radies.
- Viņš bija mūsu. - Jā, mēs bijām viņa.
- Un mēs bijām ģimene. - Mēs bijām ģimene.
Vai jūs vēl klausāties?
Traks stāsts, vai ne?
Esmu dzirdējusi trakākus.
- Tiešām? - Nē.
Tas ir jūsu laiks, izmantojiet, kā vēlaties.
Man jāsaka tikai divi vārdi.
Tik-tak.
Ak, jā.
Labi.
Tātad...
Domāju, ka viņa aizmirsusi.
Tu vienmēr esi agri.
Hallo!
Sveika.
Sveiks.
Es esmu Timotijs.
Priecājos iepazīties, Timotij.
Džim!
Es ierados vakarnakt. No dārza.
Tas ir neparasti.
Čau, māsiņ! Labi.
Priecājos, ka iepazināties. Džim?
Jā!
Nāku. Sveika, Brenda.
Kas tas bija?
Vai esam agri?
Jēziņ.
Es tā nedomāju.
Džim?
Tā.
- Džim! - Jā, jā!
Labi, esi gatavs iepazīties ar dažiem cilvēkiem?
Labi, jo mēs gan nē.
Jā, jā, jā. Labi.
- Labi. - Labi.
Visi bērni, ko šodien satiksi,
nāk no savu mammu punčiem.
Bet tu nāc no...
- Dārza. - Jā!
Nezinu par tevi, bet es reizēm citiem pārāk daudz stāstu.
Varbūt mēs pagaidām šo to varam paturēt pie sevis.
Piemēram, dārzu vai tavas lapas.
Kādēļ?
Jo viņi varētu nesaprast.
Vai tu saproti, ka viņi varētu nesaprast?
- Domāju, jā. - Ja?
Labi!
Gatavosimies satikt dažus cilvēkus.
Labi.
Pieturi stūri. Paldies.
Visiem sveiciens.
Paklausieties.
Nav noslēpums, ka mēs ilgojamies pēc ģimenes,
mums ir labas ziņas.
Zinu, ka tas ir pēkšņi.
Viņu sauc Timotijs.
Un, lūdzu, neuzdodiet pārāk daudz jautājumu.
Kad tu grasījies man to pateikt,
cik viņš ir vecs un no kurienes nāk?
Tas bija pavisam pēkšņi un brīnumaini.
Es domāju, ka cenšaties tikt pie īsta bērna.
Nu, pie jūsu pašu bērna.
Jau no pirmā mirkļa man ir sajūta, ka viņš ir mans.
Piedod.
Šīs ir ogles. Uz mirkli nolikšu zemē.
Būtu pabrīdinājusi, es vismaz drēbes būtu atvedusi.
Čau, puiši.
- Sveika. - Čau.
- Kā jums sokas? - Jā, labi. Tu jau zini.
- Vai sokas? - Jā.
Kā tur izskatās?
Kas viņu uzaicināja?
Es nedomāju, ka viņš atbrauks.
Sveiks.
- Čau. - Ei, Timotij.
Sveiks.
Šis ir mans tētis.
Čau, vectēv.
Sauc mani par Lielo Džimu.
Labi, atā!
Labi.
Timotij, nāc.
"Vectēv?"
Šī ir mana tante Mela un tēvocis Babs.
Viņi mani tikpat kā uzaudzināja.
- Sveiks, Timotij. - Sveika.
Sveicināts, jauno vīriņ.
Sveicināts, veco zēn.
Vai tu zināji, ka es izgudroju
zemesriekstu sviesta un marmelādes maizi?
Vai tu zināji, ka esmu liels tava darba cienītājs?
Uz redzēšanos.
- Sveiki, esmu Timotijs. - Sveiki.
Sveiki. Sveiki.
Sveiki.
- Sveiks. - Čau.
Jūs visi nākat no mammu punčiem?
Kā tas bija?
Tā ir vienīgā?
Zinu.
Kas grib uzspēlēt?
Mērķis, zēni un meitenes, ir izvairīties,
sāksim ar tevi, ko?
Ārā! Tu esi ārā!
Tev jākustas!
Izvairies no bumbas, Timotij.
Nu taču! Kustieties, kustieties, kustieties.
Ārā. Tu esi laukā.
Tev viņš jāpamāca,
jo viņš, acīmredzot, nesaprot.
Timotij, Timotij.
Palikuši vairs pieci bērni.
Ātrāk. Kusties. Skaties uz bumbu.
Tu dabūsi pa biksēm.
Kustieties, kustieties! Nu!
Ej. Palīdzi viņam.
Nu jau...
Nedomāju, ka tā ir laba doma.
Tu taču nesabojāsi visu jautrību, ko?
- Nē, bet... Vai tu varētu... - Aiziet, aiziet.
Labi. Aiziet, aiziet!
Tev jāizvairās no bumbas. Kusties.
Nomierinies, Lielais Džim. Tā nav Olimpiāde.
Ar tiem bērniem,
tu nekad nezini, ko sagaidīt.
Reizēm viņiem ir problēmas. Ar veselību
vai savādākas.
Ja viņam būs problēmas, mēs tās risināsim.
- Kā jebkuram citam bērnam. - Labi.
Tas nav normāli.
Ei!
Ak...
Kādēļ tev tā bija jādara?
Ārā! Tu esi...
- Beidz. Tā ir vien tautas bumba. - Lielais Džim.
Nespēju noticēt, ka to saku,
bet ko jūs teicāt savam tēvam
pēc tam, kad viņš iesita dārza puisēnam?
Tas ir sarežģīti.
Es neko neteicu.
Tiešām?
Es zvērēju,
ka rīkošos savādāk nekā mans tētis.
Es būšu daudz labāks...
Džims nolēma, ka būs tāds tēvs, kāda viņam nav bijis.
Un jūs?
Es apņēmos,
ka mūsu dēlu neuzlūkos kā atšķirīgu vai dīvainu.
Pret viņu izturēsies kā pret normālu puiku.
Jā.
Tādēļ, ka viņš tāds būs.
Vienkārši... Normāls puika.
Neticami.
Laba krāsa, spēcīgs dzīslojums.
Jā. Tās ir skaistas, vai ne?
Ārkārtīgi neparasti.
Vai varat tās nogriezt?
Bet tās ir pavisam veselas. Kādēļ jūs vēlaties...
Ak, jā.
Timotij, mēs ar Redžiju esam seni draugi.
Viņš ir lielisks augkopis,
ja nu kāds to var izdarīt, tas ir viņš.
Man tavā vecumā
uz īkšķa bija kārpa.
Citi bērni mani saukāja par kārpu cūku.
Bērni mēdz būt nežēlīgi.
Tētis mani aizveda pie ārsta to nodedzināt,
pēc tam neviens par mani vairs nesmējās.
Mēs negribam, lai citi par tevi smejas.
Tāda ir notiekošā jēga. Ko teiksi?
Labi. Uz priekšu.
Labi.
Tā. Iespējams, tev mazliet sāpēs.
Labi. Ievelc dziļi elpu.
Tā, draudziņ.
Mēs to nevaram, vai ne?
Nē.
Bērnus ved pie ārsta, vai ne?
Dod negaršīgas zāles,
sāpīgas potes.
Tāds ir vecāku uzdevums.
Mēs domājām, ka veicam savu uzdevumu.
Ko tu tur saliki? Viņš tūliņ apgāzīsies.
Visu, kas varētu noderēt. Klades, zīmuļus.
Papīra kabatlakatiņus un plāksterus.
Vispār es ieliku visu aptieciņu, ja nu...
Veselīgas uzkodas,
gardumi un pilngraudu krekeri. Zinu, ka tev tie garšo.
Kabatas lukturītis un baterijas.
Mamma, tālāk iešu pats.
Somā ir rezerves zeķes!
- Lai tev jauka diena! - Labi, atā!
Pārāk liels spiediens.
Lai tev tāda diena, kāda ir.
Šorīt tu nokavēji darbu,
uz svītera ir marmelādes pēdas.
Un, godīgi runājot, tu izskaties nepiedienīgi priecīga.
Zinu, bet tam ir labs iemesls.
Pie mums ieradās puisēns...
Vai manā sejas izteiksmē
kaut kas liecina, ka mani tas interesē?
Nē, kundze, nekas jūsu...
Kādēļ tad tu turpini runāt?
Atvainojiet.
Halo?
Labākajā gadījumā: mazāk darba stundu.
Ierobežota štatu samazināšana. Ierobežota.
Piemēram, tu esi atlaists un tu esi atlaists.
Ne jau konkrēti, bet daži no jums.
Sliktākajā gadījumā:
manai tantei un tēvam nāksies slēgt rūpnīcu.
Zinu.
Es negribu, lai tā notiek.
Neviens to negrib.
Un es nesaku, ka tas...
Atvaino, Grīn?
Vai mēs tev traucējam?
Jā, dārgā.
Džim, zvanīja no skolas.
- Kas noticis? - Cik ātri vari atbraukt?
Liels paldies, ka tik ātri ieradāties.
Mēs pret to izturamies ļoti nopietni.
- Paldies. - Nāciet. Nāciet. Viņš ir šeit.
Timotij!
Nē!
Kas tev to nodarīja?
Viņš atsakās nosaukt vārdus.
Kas notika?
Mākslas projekts.
Mākslas projekts?
Satīrīsim šo mākslas projektu.
Ļauj man.
- Džim... - Timotij.
Ar mani tavā vecumā notika kas līdzīgs.
Jā.
Viss, ko es vēlējos, bija, lai mans tētis mani atbalsta,
bet viņš to nedarīja.
Tāpēc mēs darīsim tā.
Tu man nosauksi to zēnu vārdus,
kuri to izdarīja.
Labi?
Un es to nokārtošu.
Sveiks, priekšniek.
Grīn.
Domāju, ka dzirdējāt, kas noticis.
Jā, man zvanīja uz mājām.
Jā, man arī.
Kas notiek?
Tavs tēvs to nokārtos.
Nebija jau tik traki.
Tavs sīkais nosūdzēja manējos.
Viņš viņu nenosūdzēja. Tā bija mana vaina.
Tātad tu nosūdzēji manus puikas.
Nedrīkst pieļaut, ka pret tevi tā izturas. Ejam.
Cik ilgi tu jau esi tētis?
Tu tiešām viņa vietā izcīnīsi visas kaujas?
Domā, tas ir prātīgi?
Sveiki!
Džimam bija ļoti svarīgi, lai Kradstafa dēli
uzņemtos atbildību par Timotijam nodarīto.
- Jā. - Un tā notika?
Mēs tikai izklaidējāmies.
Viņš necīnījās. Viņš pat neraudāja.
Tas nebija forši.
Manuprāt, zēni
cenšas pateikt, ka nākamo sestdien
mums ir dzimšanas dienas baseina ballīte,
mēs priecātos, ja Timotijs atnāktu.
Jā!
Beidziet. Nesakiet,
ka vedāt viņu ciemos pie zēniem, kuri viņam uzbruka.
Viņš ļoti, ļoti gribēja iet.
Jūs ļāvāt viņam to izlemt.
Domāju, ka viņam jāmācās izcīnīt savas kaujas.
Tikai aizmirsām pavaicāt, vai viņš peld.
Foršas zeķes, Grīn!
Vai bija jautri?
- Kā gāja? - Viņi labi izturējās?
Tu biji foršs?
Es iespēru meitenei pa galvu.
- Ko? - Kādēļ?
Viņa mēģināja man novilkt zeķes.
Ko? Vai viņa tās redzēja?
Man tā nešķiet.
Varbūt.
Viņa tās noteikti neredzēja.
Mīļais, neviens nedrīkst redzēt lapas.
Es zinu, bet
ko darīt ar meiteni, kurai iespēru pa galvu?
Džim?
Nu, ja viņa tev tuvojas, bēdz prom.
- Labi. - Jā. Jā.
Tu zini, ka es redzēju.
Paskaties.
Nē.
Vienkārši paskaties.
Kādēļ?
Tad redzēsi.
Oho.
Ne jau tev vienam ir noslēpums.
Nāksi?
Labi.
Fantastiski.
Paskaties uz ligzdu!
Es šajā ielā gūstu iedvesmu
savām skulptūrām un mākslai.
Jā.
Mani vienmēr iedvesmo daba.
Gandrīz piemirsu.
Neliela velte no mums.
Lūdzu, pastāstiet arī draugiem.
Paldies.
Mēs visi smagi strādājam.
Zinu. Viss atrisināsies.
- Džim. - Čau, mīļā.
Esmu ļoti aizņemts.
Palūkojies laukā pa logu.
Atceries, viņš teica, ka iespēra meitenei pa galvu?
- Jā. - Vai tā ir viņa?
Tas notiek pārāk ātri. Viņš ir par jaunu.
Tu viņam teici, lai bēg,
kad viņu ierauga, bet viņš... Viņš nebēg!
Tiksimies.
Jā. Pagaidām.
Jā! Jā! Jā!
Timotij?
Timotij!
Tovakar mēs gribējām izrunāties ar Timotiju
kā vecāki. Uzreiz ķerties tam klāt.
Kam?
Nu, mēs gribējām...
"Sarunu"
... taču mums nebija ne jausmas,
kā tai ir jānotiek.
Tāds bija plāns. Tovakar izrunāties.
- Čau, draudziņ. - Bet tad...
Kas noticis?
Dārgumiņ, tēvocis Babs.
Mums jāiet. Nāc.
- Vai esam nokavējuši? - Nē, nē.
Burbulis vēl ir ar mums.
Atnesu tavus mīļākos cepumus.
Ja izdosies paslēpt no policijas, atstāšu tev vienu.
Tas vismaz nav saldējums.
Atceries, togad, kad tev sāka izkrist mati,
tu mūs ar Brendu pārliecināji,
ka tie ataugs, ja mēs tev vakarā dosim saldējumu?
Saulīt, vai atceries to gleznu?
Nē. Kādu gleznu?
Tava mamma tavā vecumā
bija liela māksliniece.
Nebiju vis.
Vislaimīgākā viņa bija
ar otu rokā.
Tieši tā.
Pie šīs vienas gleznas viņa strādāja vairākas dienas.
Neļāva nevienam skatīties. Gribēja, lai tā ir ideāla.
Vai tu atceries?
Nē.
Tas bija pašportrets.
Mēs to nesapratām. Tas bija pārāk moderns.
Mēs visi smējāmies.
Kā tu raudāji!
Tu aizbēgi,
kad atgriezies, gleznas vairs nebija.
Tu to izmeti.
Es vienmēr jutos tik vainīgs.
Nē!
Ak, Bab!
Vajag mazu pārtraukumu.
Burbuli, tev jāatpūšas.
Lai Timotijs paliek, labi?
Labi. Piekrīti?
Jā, mamma.
Labi.
Mēs esam tepat.
Sveiks.
Vai tu man kaut ko gribi pajautāt?
Vai tu tiešām izgudroji BLT sviestmaizi?
Būtu zinājusi, būtu atvedusi savus bērnus.
- Vai viņam nav jāatpūšas? - Varbūt pasauc viņu.
- Eju. - Nē, lai viņš paliek.
Nedomāju, ka vēl kādreiz dzirdēšu tos smieklus.
Nākamais.
Mums vajadzēja, lai Timotijs atkal...
- Sveiki. ...ir parasts zēns.
Treneris Kals tam netic.
Nākamais.
Izlīdzi mums, treneri.
Viņam tas ļoti noderētu.
Tas ir labākais veids, kā iegūt draugus.
Aiziet! Aiziet!
Nu, Grīn. Parādi, kas tev iekšā.
Tieši tā. Parādi!
Skaties uz bumbu.
Jēziņ!
Aizvāciet smīnus.
Potītei nekas nekaiš?
Viss ir labi.
Saņemies, Grīn!
Skaties uz bumbu!
Jēzus.
Kāpēc tu smaidi?
Es varu kļūt tikai labāks.
Griezēji, izskrienieties! Ātrāk!
- Grīn. - Malacis.
Skrieniet, skrieniet!
Nekādu īsceļu.
Atvainojiet, treneri, gribēju teikt,
ka, ja nepieciešams,
strādāšu ar viņu dienu un nakti,
lai uzlabotu sniegumu.
Ceru, ka neesat tāda veida vecāki.
Kuri pārlieku iesaistās.
Mēs noteikti tādi neesam.
Tad problēmu nebūs.
- Džim. - Nu taču! Skrieniet!
Uz priekšu, Timotij. Skrien ātrāk. Jā, jā!
Skrieniet, Griezēji!
Ko viņa šeit dara?
Es nezinu.
Ir tik daudz meiteņu.
Jā, labi.
Tādēļ var atrast īsto.
Izmanto kājas.
Tētis grib pateikt, bet nespēj,
ka nav pareizi pievērsties vienai zivij,
- kad ir tik daudz... - Zivju?
Skaties uz bumbu.
Izmanto pēdas iekšpusi. Labi?
Džim! Vai tu...
Tava mamma cenšas pateikt...
Nu.
Tā...
Labi.
Nāc.
Klausies. Es zinu tās sajūtas.
Tiešām?
Kad biju tavā vecumā, satiku meiteni.
Viņa bija atšķirīga.
Radoša, mākslinieciska.
Tāpēc... Es zinu to valdzinājumu.
Džim? Ko tu gribi teikt?
Kas notika ar to meiteni?
Es viņu apprecēju. Tā.
Ne tas, ko gaidīju, bet...
Tā ir taisnība.
Labi! Skaties uz bumbu,
pēdas iekšpuse, turies kājās! Aiziet!
- Oho! - Ideāli!
- Ideāli, ideāli! - Paskat tik!
Mēs negribējām, lai viņš ir ideāls.
Tieši tā vajag!
- Mēs gribējām, lai tā ir ideāla. - Atkārtosim.
Viņa bērnība.
Mājās mēs sākām pielāgoties...
Kad rūpnīcā viss sarežģījās.
Labi izskaties, Braien.
Tevi grib redzēt šefs. Kabinetā.
- Tagad? - Jā.
Gribējāt mani redzēt?
Sēdies.
Dzirdēju, ka tavs puika pievienojās komandai.
Jā. Tieši tā.
Vai viņš labi spēlē? Ceru, ka jā.
Nu...
Tas ir konfidenciāls saraksts. Pirmais atlaišanas posms.
Protams, mana tante un tēvs
var nolemt, ka ar to nepietiek.
Bet tie visi ir labi, čakli cilvēki.
Grīn, tu nenolemsi, ko atlaist.
Tu tikai par to paziņosi.
Atā, draugi.
Kādēļ skelets nevarēja šķērsot ceļu?
Kādēļ, mīļais?
Viņam nebija iekšu.
Zinu vēl vienu.
Draudziņ.
Šovakar nē.
Atvainojiet.
Tēt?
Tajā Helovīnā tava mamma bija zīmulis.
Zils zīmulis.
- Tas bija labs kostīms. - Jā.
Mana galva bija dzēšgumija.
Esmu redzējis daudz zīmuļu,
bet nevienu tādu kā tava mamma.
Satriecošu.
Biju pārāk nobijies, lai ar viņu runātu,
tādēļ uzrakstīju zīmīti.
Jā.
- Kas tajā bija? - Tur bija rakstīts...
"Man šķiet, ka ar zīmuli
it viss ir iespējams."
Tas ir tik patiesi.
Padod man to kladi. Jā.
Visas šīs...
Visas šīs tālaika klades,
ko es piepildīju ar idejām par lietām,
ko vēlējos izgatavot.
Jo domāju, ka piedalīties izgatavošanas procesā
ir fantastiska sajūta.
Jēziņ, iedomājies, ka mēs varētu pārstāt tos izgatavot.
Kādēļ gan neizgatavot jauna veida zīmuli?
- Vieglāk pateikt, nekā paveikt. - Jā.
Tu vari to izgudrot,
un tu - uzzīmēt.
Tad jūs abi varat to izgatavot.
Gribu uzrakstīt Džouni zīmīti.
Arlabunakti.
Kā lai pasaka bērnam, ka ne viss ir iespējams?
Ka to nevar izdarīt.
Kad viņš tev tik ļoti tic.
Negribējām viņu sarūgtināt.
Nē. Mēs ķērāmies pie lietas.
Mēs nedomājām, ka to varam.
Lai Timotijs zinātu, ka mēs cenšamies.
Jā. Pirmajā naktī nemaz negājām gulēt.
Negulējām vēl vairākas naktis.
Sindija zīmēja skices.
Džims greba koku.
Tomēr ne mēs vienīgie pie kaut kā strādājām.
Jā. Mēs abi iedomājāmies izmantot lapas.
Lapas.
Redzi? Tagad vienkārši satin. Uz otru pusi. Jā.
Vēl mazliet.
Jā, redzi? Tieši cauri.
- Šādi? - Ļoti labi.
Mūsu lapu mazas zīmulis bija gandrīz gatavs.
Labi. Tieši tā.
- Lieliski. - Tam vajadzētu derēt.
Paskatīsimies. Palīdzi... Nospiest to.
Labi.
Ak, jā!
Labi.
Skat!
Jēziņ! Zīmulis. Jūs to paveicāt.
- Jā. - Jūs to izgatavojāt.
Mums jātic, ka izgatavojāt zīmuli no lapām?
Nu, tas bija prototips.
Jūs saprotat, ka ja kāda jūsu stāsta daļa neatbildīs,
viss būs beidzies.
Un mēs pārbaudīsim. Visu.
- Jums tas jādara. - Labi.
Tajā pirmdienā uz darbu varēja ņemt bērnus.
Sākumā viņš bija pie manis.
Tā muzejā bija svinīga diena...
Timotijs gribēja piedalīties.
Kaut kā trūkst.
Muļķības. Tā esat jūs. Tāpēc...
Ļoti izteiksmīgi.
Kungi.
Tad viņš satika manu priekšnieci,
nebija pirms tam iebaidīts,
un tad jau...
Mazo vīriņ, kā tev patīk?
Ne īpaši.
Nu, tā ir godīga atbilde.
Timotijs ir ļoti godīgs, kundze.
To gleznojis slavens mākslinieks, tā ir ļoti dārga.
Es to būtu uzgleznojis bez maksas.
Vai tu saki, ka vari uzgleznot labāku?
Varu mēģināt.
Nu, paskatīsimies.
Kundze, kā viņa māte, vēlos atgādināt,
ka viņam ir tikai desmit gadu...
Vai tev nekas nav jādara?
Protams, ka ir, bet...
- Tiš. - Labi.
Mīļumiņ.
Tas ir skaisti. Apbrīnojami.
Apbrīnojami.
Nē, nē. Izdzēs.
Kādēļ?
Izrādījās, ka Timotijs ir Pikaso ar zīmuli.
Viņam bija visas īpašības, ko vēlējāties?
Ak, jā.
Jā, nu, tai skaitā pārmērīgs godīgums.
Viņš viņu uzgleznoja tieši tādu, kādu redzēja.
Jā.
Ietverot matu kušķi uz zoda.
Tā, ko vēl jūs man noklusējat?
Pasakiet.
Es gaidu.
Reizēm jūs velkat rūtis un svītras, kas nesaskan.
Tas joks, ko vienmēr stāstāt, nav smieklīgs.
Neviens šeit nevar izbaudīt mākslu,
jo neko no tā, kas ir īpašs un skaists,
nevar redzēt, jo aizkari ir tik biezi,
ka šeit neieplūst gaisma.
Ja kādam piedzimst
vai uzrodas bērns,
apsveikt vajag ar smaidu.
Pasakiet kaut ko jauku.
Es jūs gribēju mīlēt,
ļoti centos likt jums man patikt.
Bet ja kāds man lūgtu jūsu bērēs nest zārku,
es teiktu, ka labāk ēstu savus zoda matus!
Turklāt...
- Sindiju atlaida. - Mani atlaida.
Es nenožēloju lielāko daļu teiktā.
Bet tevi atlaida.
Skaties, lai nebūtu brāķu.
Tātad situācija sarežģījās.
Man vismaz vēl bija darbs.
Jā, bija gan.
Tie nonāk šajā kastē. Mazās zīmuļu brīvdienās.
Ko tu teici par
Timotiju pie tevis darbā?
- Ak, jā. - Tik daudz koku.
Nespēju atbrīvoties no sajūtas...
Drīkstu vienu paņemt?
... ka viss ir iespējams.
Gribi vēl vienu? Gribi dzelteno?
Mums ir... Redzi, mums ir vesels...
- Tūliņ nākšu. - Veiksmi, tēt.
Tā nu Džims riskēja.
Kungs? Kā klājas?
Vai jums ir mirklis laika?
Nē.
Pie joda. Kādēļ ne? Izrādās, mēs visi varam izlidot.
Ko?
Tad jau, manuprāt, nav ko zaudēt.
Ja nu mēs izgatavotu jauna veida zīmuli?
Aiziet, Griezēji! Aiziet!
Uz priekšu! Uz priekšu!
Nepiespēlē! Kā vari iesist vārtus, ja piespēlē!
Sper! Sper pa bumbu!
- Mamma! Man slāpst. - Ko tu dari?
Nē, nē. Atgriezies aizsardzībā!
Saņemies!
Ieraudzīju tavu autiņu. Nezināju, ka sīkais spēlē.
Kurā pozīcijā? Uzbrucējs?
Nu, viņš tagad atpūšas.
Nu, man ir laiks.
Varētu būt ilgi jāgaida.
Tēt, esmu pārsteigts.
Tu nekad nenāci uz manām spēlēm.
Nav tiesa. Es nācu. Tu vienmēr sēdēji malā.
Saņemies, Lūk. Piesedz viņu!
Tas jāgrib!
Ak, nu re.
Aiziet, gribu, lai spalvas put!
Lai jūs neatūdeņotos, kungs.
Paldies.
Viņš ir ūdens pienesējs.
Nē. Tēt,
mēs strādājam pie viņa spēles.
Zini...
Griezēji, sarauj! Domājiet par spēli.
Aiziet, Bobij! Aiziet!
Laba piespēle. Laba.
- Labi. - Jā. Jā.
Labi! Labi!
Runājieties!
Griezēji, runājieties!
Tā ir tava māja, Filip!
Nelaid neko iekšā! Tā ir tava māja!
Visu laiku šķita,
ka Timotijs mums kaut ko nestāsta.
Viņš pārāk daudz laika pavadīja kopā ar to meiteni.
Vai jūs tas uztrauca?
Nu, viņiem kaut kas bija padomā,
bet mēs nezinājām, kas.
Vai vari man to iemācīt?
To, ko tu dari ar rokām,
paceļot galvu pretī saulei.
Vispirms atrodi gaismu, ja?
Labi.
Absorbē to. Iesūc sevī. Domā, "koks".
- Vai tu to jūti? - Jā, jūtu.
Jauki.
Varbūt parādi dzimumzīmi,
iespējams, cilvēkiem tā patiks.
Es nezinu.
Mēs nezinājām, ko viņi abi dara.
Tas nekas, ka viņš gribēja noslēpumu,
ja vien viņš tajā būtu dalījies ar mums.
Tādēļ Sindija darīja to, kas viņai šķita vislabākais.
Ei!
Mums jāaprunājas.
Labi, aprunāsimies.
Vai tu vari pagaidīt?
Labi.
Es nedomāju, ka tu pozitīvi ietekmē manu dēlu,
un es gribu, lai tu man pastāsti, ko tu par viņu zini.
Es zinu daudz.
Tā jau man šķita.
Tu zini, ka viņam ir...
Tu zini, ka viņš ir atšķirīgs.
Jā. Tāpēc man viņš patīk.
Šī pasaule ir skarba pret atšķirīgajiem.
Un es negribu, lai viņu sāpina.
Tu vai kāds cits. Es to nepieļaušu.
Tas ir labi.
Kas tas?
Viņu nesapratīs.
Daudzi cilvēki ienīst visu, kas atšķiras.
Vēlos, kaut tā nebūtu, bet
es vēlos daudzas lietas. Es vēlos...
Viņu izveidotā pasaule man aizrāva elpu.
Es kļūdījos
par to visu, par meiteni.
Jūs to izveidojāt?
Jā, mēs ar Timotiju.
Es biju pieļāvusi kļūdu.
Mēs pieļāvām daudzas kļūdas.
Jā, mēs kļūdījāmies, cenšoties labot savas kļūdas.
Vai tad tā nav visiem vecākiem?
Šķiet, ka jūs aizmirstat tikšanās mērķi.
Jums mūs jāpārliecina.
Pastāstiet, ko jūs darītu savādāk?
Pieļautu labākas kļūdas?
- Labākas? - Savādākas. Jaunas.
Jaunas kļūdas.
Tā... Tā mēs darītu.
Jā.
No sirds, Griezēji!
Saņemieties taču.
Bobij.
Notika kas satriecošs.
Es šorīt pamodos un atkal sāku zīmēt.
Jēziņ! Noteikti ir jauki, ka var nosist laiku.
Tas bija kā atgriešanās mājās.
Manējie trīs ir tik aizņemti ar otrās valodas apguvi,
sabiedriskajiem pienākumiem...
Un vēl jau arī koncerts.
Jums jābūt klāt.
Aiziet, Griezēji! Uz priekšu.
Brenda mani tracina.
Kas noticis?
Ja tu tagad sēdi malā,
tu sēdēsi malā visu dzīvi.
Džim, tu runā kā tavs tēvs.
Treneri. Treneri!
Laid Grīnu laukumā!
Nu taču.
Labi, treneri. Paldies.
Ko tu dari? Nē, nē, Džim...
Laid...
Kas notiek?
Lieliski. Viņš atkal tā darīs.
Kā?
Viņš atlieks rokas, noklikšķinās pirkstus,
pagriezīsies un aizies.
Jā.
Tas nekas, ka viņš tā darīja man,
bet tagad viņš tā dara Timotijam.
Ei, Džim...
Skaties. Skaties.
Lūdz, vectēv Džim.
Zini, par ko es priecājos?
Mēs ar Bārtu esam pateicīgi, ka mūsu bērnu skolā
ir apdāvināto un talantīgo programma.
Tu zināji, ka Timotijs ir apdāvināts?
Kā tā?
Nu...
Viņš vienmēr redz zelta maliņu.
Viņš nekad nepadodas, viņam ir laba sirds.
Tas gan nodrošinās vietu koledžā.
- Viņš ir izcils mākslinieks. - Skat, ko tu ar to sasniedzi.
Atvērts!
Brenda, man jāsaka, ka...
Ko? Es klausos.
Viņš ir muzikāls.
- Tiešām? - Jā.
Kādus instrumentus viņš spēlē?
"Viņš ir muzikāls?" Kādēļ tu tā teici?
Viņa visu laiku lielījās, viņas bērni protot to,
viņas bērni protot šo.
Sindijas māsa rīko ikgadēju ģimenes koncertu,
ko mēs vienmēr apmeklējam.
Ja es būtu zinājusi, ko viņa nostrādās tajā dienā,
mēs nebūtu ieradušies.
Paldies. Paldies.
Lieliski.
Paldies. Šogad mēs iztiksim
bez tradicionālajiem atkārtojumiem.
Jo mūs gaida īpašs baudījums.
Iekārtojieties ērtāk un izbaudiet Timotija Grīna priekšnesumu!
Zināt? Mēs kavējam vienu pasākumu.
Turpiniet ar atkārtojumiem...
Nē, mamma, tas nekas. Tas nekas.
Timotij?
- Draudziņ. - Ei.
Tas nekas.
Mīļais, ved viņu prom. Ej.
Ved prom.
Ej viņam pakaļ.
Draudziņ?
Jā!
Vai varam atgriezties un to atkārtot?
Nē.
Nedomāju, ka mūs tur vēl aicinās.
Bet tam nav nozīmes, jo mēs bijām forši.
Tu esi satriecošs, draudziņ.
Laba sajūta, būt satriecošam.
Laba sajūta, ka mums ir satriecošs bērns.
- Arlabunakti. - Arlabunakti.
Tas bija tavs nopelns.
Mazliet arī mūsu, bet pārsvarā tavs.
Ei.
Mēs ar tevi lepojāmies.
Izslēdz gaismu pēc piecām minūtēm, labi?
Arlabunakti!
Mēs bijām satriecoši!
Tā bija.
Mēs bijām satriecoši!
Tu zini, ko tas nozīmē?
Domāju, ka jā!
Svētdienas čempionāta spēlē
mūsu dēls iesitīs izšķirošos vārtus.
AIZIET Griezēji!
Aiziet!
Jā! Aiziet!
Labi, malacis, treneri!
Nē! Nē!
Nē, nē. Nekur tu neiesi, ne šoreiz.
- Tu paliksi uz šo spēli. - Es nevaru palikt.
- Tu paliksi. - Man ir daudz, daudz...
Tu to nenožēlosi!
Es tev apsolu.
- Labi. - Jauki. Nāc! Nāc!
Jā!
Džim, kā viņš iesitīs uzvaras vārtus,
ja nekad nav laukumā?
Labs jautājums.
Treneri. Vēlos tikai jūs pabrīdināt.
Timotija Grīna rokās šodien ir spēles iznākums.
Tieši viņš noteiks rezultātu.
Tu joko, vai ne?
Vai izskatās, ka es jokoju?
Ja palaidīšu tavu dēlu laukumā,
viņš nenodzīvos līdz nākamajai dzimšanas dienai.
Ja neiebilsti, mums jāuzvar spēle.
Griezēji, šis ir mūsu laiks. Šis ir mūsu laiks.
Lieciet viņam iesildīties!
Nu, Timotij! Sāc iesildīties!
Treneri, viņam jāiesildās.
Izstaipies, mazais!
Ko viņš teica?
- Viņš spēlēs. - Viņš to darīs?
Atvērts! Atvērts! Tā ir tava!
Tieši tā, dēls. Tieši tā.
Labi, Griezēji! Vediet mājās kausu!
Izklīstiet!
GRIEZĒJI - 1 KAULLAUŽI - 1
Jā!
- Nē! Džim! - Nē!
Viņam nekas nekaiš?
Ceru, ka viss labi.
Ak, nē!
Pārtraukums!
Viss būs labi.
- Kas tas ir? - Nav ne jausmas.
- Hendersonu sīkais? - Iespējams.
Viņš nav tik labs.
Viņam viss labi!
Viņam viss labi! Labi.
Varu atnest ūdeni.
- Lieliski. - Labi.
- Skaties. - Jā.
Mēs to gaidījām.
Jā, jā.
- Viņš ies laukumā. - Mums būs desmit spēlētāju.
- Labi, treneri. - Ko?
Nē, nē. Tiesnesi.
Viņiem laukumā ir tikai desmit puišu.
Kā ar "0" numuru? Kādēļ viņš nespēlē?
- Es domāju, ka viņš ir talismans. - Nē.
Viņš ir komandā.
Ir jābūt noteikumiem.
Paņem grāmatu. Simtu piecdesmit ceturtais punkts vai kas tāds.
Džim, vai ir tādi noteikumi?
Treneri, laukumā jābūt 11 spēlētājiem.
Viņš nespēlē.
Vai viņš ir komandā?
Jā, bet...
Tad viņš spēlē. Sāksim, treneri.
Labi, Grīn.
Mūsu dēls iesitīs izšķirošos vārtus.
Dēls, gribu, lai noliec kāju šeit. Labi?
Vienalga ko dari, neizkusties no šīs vietas.
Te tu esi drošībā, ja?
- Sapratu, treneri. - Labi. Malacis.
Treneri, sākam.
Labi, draudziņ! Te viss sākas!
Te tiek noteikts, kas tu esi.
Nekāda malā stāvēšana.
Lai zeme atveras!
Viņi nelaidīs to puiku laukumā!
Laidīs gan. Tas ir labi. Tici man.
Smejies vien.
Mans puika iesitīs izšķirošos vārtus.
Jāspēlē divas minūtes.
Kur tavs papiņš?
Vai viņš ir dzēris?
Nē, nē. Viņš tikai zina, kas notiks.
Saņemies, Timotij!
Dari to, kas tev jādara!
Tieši tā. Aiziet!
Aiziet, Griezēji!
Tu to vari! Tu to vari!
Aiziet! Niknāk, Griezēji!
Spēlējiet no sirds!
Tieši tā, Grīn.
Tieši tā. Tā turpini.
Timotij. Timotij.
Kustini kājas.
Nē. Paliec uz vietas, dēls.
- Paliec uz vietas. - Neklausi treneri Kelu!
Neklausi savu tēvu!
Timotij, Timotij. Paskaties uz mani. Neklausies treneri.
Kustini kājas. Kusties!
Grīn, Grīn. Paliec uz vietas. Tev labi sanāk.
Uzmanies, Timotij!
Nu taču, kusties!
Skrien pēc bumbas! Saņemies!
Malacis, malacis, Tim.
Jēziņ, viņš atkal to dara.
Nē, nē. Nolaid rokas. Rokas gar sāniem.
Domā par spēli, mazais!
Domā par spēli.
Spēlē!
Kā mēs trenējāmies!
ESMU AR 0
Aiziet, Griezēji, aiziet!
Jā! Jā!
Lūk! Tieši tā!
Atpakaļ! Atpakaļ!
- Mazais! Tā! - Šis ir tavs brīdis!
Nē, nē! Nedari tā!
Dari kaut ko! Dari!
- Jā! Jā! - Aiziet!
Jā!
Tieši tā.
Labi, Grīn! Aiziet! Tā ir tava māja!
Kā mēs trenējāmies!
Paskaties uz viņa kājelēm!
Nespēju noticēt.
Tici gan, māsiņ.
Gadiem ilgi klausos, cik tavi bērni ir ideāli!
Nu, paskaties! Tas ir mans puika!
Es esmu tā māte!
Trieciet viņu zemē!
Speriet! Trieciet zemē!
Redzi? Redzi?
Redzi, kas notiek, kad tu esi līdzās bērnam!
Ko? Kas notiek, kad tu viņam tici!
Es būtu varējis tāds būt, man bija dotības, bet nē.
Aiziet, Timotij! Aiziet!
Aiziet, Timotij!
Nē!
Nepareizie vārti!
Kaullauži uzvar!
Bet viņš...
Kā trenējāties, ko?
Kad mēs sapņojām par bērnu, kuru, kā domājām, nekad neiegūsim,
vajadzēja teikt, "Uzvaras vārtus savai komandai!"
- Es tā neteicu! - Ko tad tu teici?
Aizveries!
Manas iztēles kļūme.
Tava kļūda bija vienkārša!
Mana kļūda? Tu domā, ka tā ir mana vaina?
Tu gribēji, lai viņš iesit vārtus, lai tu...
Pasaki, ka tevi nevilināja
doma, to iebāzt Brendai acīs.
Beidz!
Tu domā, ka esi labāka par māsu, bet tu neesi.
Tu esi sliktāks par savu tēvu!
Ko?
Nē.
Nē, nē.
Beidz!
Es neesmu vienīgais no sliktajiem vecākiem šajā mājā!
Klau, tās nav sacensības,
kurš ir sliktāks!
Nē, es tikai saku, ka mēs abi esam slikti vecāki!
Esam! Mēs neko nezinām!
Tev taisnība! Mēs neko nezinām!
Mēs šodien bijām briesmoņi.
Beidziet! Beidziet strīdēties!
Jēzus.
Man jums kas jāsaka.
Draudziņ, mēs tev kaut ko gribam pateikt.
- Nē! - Tu esi pelnījis vairāk.
Mēs būsim labāki vecāki. Mēs centīsimies.
- Es apsolu. - Lūdzu...
Pietiek!
Laiks ir beidzies.
- Tas nevar būt. - Nē.
Jūs to pārsniedzāt.
- Par trīs minūtēm. - Ļaujiet mums pabeigt.
Jums jādzird viss. Obligāti.
Atvainojiet. Lai vai kā, mēs neiesim prom.
Labi.
Kartupelīšus? Lūdzu.
Viņi uzvarēs nākamgad.
- Vēlies? - Nē, paldies.
Zēni, nāciet. Ejam mājās.
Mēs ejam mājās! Ko es teicu?
Nē, kādam par to maksā. Ejam.
Mamma un tēti?
Tā ir Džouni, visforšākā meitene pasaulē.
Oho. Sveika.
Priecājos tevi atkal satikt.
Sveiki.
Labi, atā.
Lūk.
Mīlošs un mīlēts.
- Kur viņi iet? - Es nezinu.
Lai viņi iet.
Jā.
Es zinu, ka mums kopā bija labi.
Es arī.
Es nepateicu vecākiem, jo
viņi tur neko nevar darīt.
Tev par mani kaut kas jāzina.
Kas tas ir?
Es tur neko nevaru darīt.
Viss būs labi.
Visu labu.
Atā.
Timotij!
Es esmu apjukusi.
Ei?
Vai!
Mēs spiegojām.
Jā, nevarējām noturēties.
- Viņa ir burvīga. - Jā.
Mums viņa tiešām patīk.
Jā.
Man viņa vairāk nekā patīk.
Nu, protams.
Negribu jaukties, draugs,
bet izskatās, ka tu viņu pameti.
Nē. Es viņu atlaidu.
Kādēļ?
Īpaši, ja tev viņa vairāk nekā patīk.
Jā.
Jūs nesaprotat.
Viņš nekļūdījās.
Mēs nesapratām.
Bet tas vairs nebija ilgi.
Mēs tikai gribam strādāt!
Jā, mēs gribam strādāt.
Šeit strādāja mans vectēvs.
Mans tēvs. Mani brāļi.
24 gadus! Viņš jums atdevis 24 gadus!
Sanāksmes mērķis bija
nolemt, vai rūpnīcu slēgs.
- Ieradās visa pilsēta. - Pilnīgi visi.
Labvakar. Zinu, ka esat norūpējušies,
bet ļaujiet man izteikties.
Jūs esat dzirdējuši baumas,
ka mūsu rūpnīca Stenlijvillā
tiks slēgta.
Tā mēs domājām. Bet izrādījās...
Notika kas negaidīts.
Mazs brīnums. Te tas ir.
Šis ir jauna veida zīmulis,
izgatavots no lapām.
Jauns zīmulis.
Zīmulis, ko Timotijs lūdza mūs izgatavot.
Tas glābs ne tikai kokus, bet arī rūpnīcu.
Nevajag man pateikties.
Šī revolucionārā ideja
nebija mana vīzija.
Bet ļaujiet iepazīstināt ar tās autoru.
Manu dēlu, Frenklinu Kradstafu.
Nespēju izteikt, cik lepns es esmu.
Godīgi, Frenklin,
nedomāju, ka tu to spēj.
Viņš nespēja.
Viņš to nespēja.
Jauno zīmuli izgudroja mani vecāki,
Džims un Sindija Grīni.
Oho, paskat.
Puika, kurš iesita uzvaras vārtus
pretējai komandai.
Izbeidz, Frenklin.
Nu, viņš atkal ir apjucis.
Viņš sper. Viņš trāpa. Mēs zaudējam.
Pietiek! Neaizskar manu dēlu.
Patiesībā,
vienīgais iemesls, kādēļ mums ar Sindiju radās
šī doma par lapu zīmuli,
bija tas, ka viņš mums ticēja. Viņš ir iemesls.
Ja tu viņu sauksi par meli,
ja tu uz viņu kaut šķībi paskatīsies,
tev būs darīšana ar mani.
Un mani.
Aizkustinoši.
Pastāstiet, kā jums radās doma
izgatavot zīmuli no lapām.
Frenklin?
Nu, tas šķiet acīmredzami.
Lapas ir visur. Un...
...zīmuļi. - Un jums?
Kopš Timotijs dzīvo pie mums, lapām ir milzīga nozīme
mūsu dzīvē.
Kādēļ?
Nu?
Jo man uz kājām ir lapas.
Lapas uz kājām.
Jā. Mūsu dēlam uz kājām ir lapas.
Mēs to neteicām, jo baidījāmies.
Un kaunējāmies.
Es pat mēģināju tās nogriezt.
Jūs nedomājat, ka mēs ticēsim...
Es tās esmu redzējis.
Tās ir skaistas.
Un tas nekas, ka esi savādāks. Vai pat mazliet dīvains.
Paldies.
Nav nozīmes, vai jūs mums ticat.
Es vēlētos tās redzēt.
Tas jāizlemj tev. Tev tas nav jādara.
Tas nekas. Ir pienācis laiks.
Vai.
Tas ir satriecoši.
To bija vairāk.
Ja puikam uz potītes var būt lapa,
tad mēs no lapām varam izgatavot zīmuļus.
Pie darba!
Oho! Jūs bijāt neticami.
Timotij, kas notika ar tavām lapām?
Nu, jūs jau zināt.
Nē. Mēs nezinām.
Viņš mums neteica.
Nē. Viņš klusēja.
Mēs kaut kur bijām iesaistīti.
Bet nezinājām kur.
Bet Timotijs zināja. Viņš bija mierīgs.
Viņš zināja, un viņu tas neuztrauca.
Tas bija skaisti.
Tas bija tiešām skaisti.
Timotij.
Ko tu noklusē?
Mums jāiet iekšā.
- Iekšā. - Ejam.
Es jums ātrāk nepateicu,
jo jūs tur neko nevarat darīt.
Par manām lapām...
Kas ar tām ir?
Lūdzu, lūdzu, pastāsti.
Kad lapas būs prom...
Arī tu aiziesi, ja?
Kad?
Tagad.
Nē, nē.
Nē, mīļais. Tu nevari.
Tā nav jūsu vaina. Tā tam jābūt.
Ir tikai tik daudz laika.
Citi bērni izaug un pārceļas.
Es zaudēju lapas un dodos tālāk.
Mīļais, tu nevari.
Mums vēl tik daudz jāizdara.
Mēs tikai sākam iemanīties.
Jūs esat gatavi.
- Jūs vienmēr bijāt gatavi. - Ak, mīļais.
Nekad nepadodieties.
Timotij?
- Timotij? - Džim.
- Nu?
Ak, Džim.
Lūk, lūk.
Kas bija kastē?
Šī.
Paldies. Domāju, tas ir viss, kas vajadzīgs.
Tas ir viss?
Tas...
Paldies.
Mīļā mamma un tēt.
Es atdevu savas lapas.
Tā dara ar dāvanām.
Vienu tantei Brendai,
lai viņa varētu būt satriecoša.
Gribēju, lai tēvocim Babam viena ir.
Un Kradstafas jaunkundzei.
Trenerim Kalam ir viena. Viņš teica, ka tas bija izcils spēriens.
Vienu iedevu Redžijam, jo viņam tās tiešām patika.
Vectēvam Džimam es vienu atstāju tur, kur viņš to noteikti atradīs.
Džouni dabūja divas.
Tagad tas, ko es zinu par jums.
Ja jūs atnāktu pie manis un teiktu,
"Pasaulē ir divi cilvēki,
kuri tevi vēlas vairāk par visu."
Džim!
"Viņi darīs, ko spēs. Viņi kļūdīsies.
"Un viņi tev būs tikai īsu brīdi.
"Bet viņi tevi mīlēs vairāk, nekā iespējams iedomāties."
Nu, ja tā ir, es teiktu,
"Tik daudz kas ir iespējams."
Sveika.
Sveiki.
Es esmu Sindija.
Es esmu Džims.
Vari mūs saukt...
Kā vien vēlies.
Es esmu Lilija.
Vēlies ienākt iekšā?
BEIGAS